Постанова

Іменем України

31 жовтня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10635/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 09 лютого 2023 року

у цивільній справі №753/9541/19 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"

про визнання зобов`язань припиненими у зв`язку з їх повним виконанням, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі - ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», Товариство) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який у подальшому уточнив, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири).

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за договором, а саме неповну сплату вартості квартири - суми, яка розраховується, виходячи з еквіваленту вартості квартири, зазначеного у договорі в умовних одиницях, перерахованого у гривні за курсом долара США на день платежу.

У позові зазначено, що 14 лютого 1997 року між Закритим акціонерним товариством "Фармацевтична фірма "Дарниця", правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Позивач вказав, що між сторонами спору існує розбіжність у тлумаченні пунктів 4 та 5 договору купівлі-продажу, якими передбачено, що продаж квартири здійснено за 50 606,00 грн, що на момент здійснення оплати складало 26 722,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору, які покупці зобов`язалися виплатити продавцю протягом 15 років з моменту укладення договору, тобто до 14 лютого 2012 року.

Вважав, що відповідачі сплатили кошти за договором не в повному обсязі, оскільки вартість квартири мала бути визначена за офіційним курсом національної валюти до долара США, встановленим Національним банком України на день платежу, а не на день укладення договору.

З урахуванням наведеного позивач - ПрАТ "Фармацевтична "Дарниця" просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 237 555,11 грн за вказаним договором з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

В червні 2014 року відповідачі подали зустрічний позов, в якому просили визнати припиненим їх зобов`язання перед ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», що виникло на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 1997 року у зв`язку зі сплатою повної вартості квартири; зобов`язати ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» письмово повідомити Сьому київську державну нотаріальну контору про повне виконання зобов`язань з оплати вартості квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов мотивовано тим, що згідно з умовами договору, продаж квартири здійснено за 50 606,00 грн, що на момент здійснення операції складало 26 722,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору (пункт 4 договору). Зазначену суму покупці зобов`язалися сплатити продавцю протягом 15 років з моменту укладення договору. Як встановлено договором, до виплати повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження, а після повного виконання покупцями зобов`язань з оплати вартості квартири продавець письмово повідомляє про це нотаріальну контору.

Вказували, що вони у повному обсязі достроково сплатили вартість квартири, проте ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» відмовляється виконати своє зобов`язання щодо повідомлення Сьомої київської державної нотаріальної контори про повне виконання ними свого зобов`язання, що унеможливлює зняття заборони на відчуження квартири і порушує їх право власності.

Дана справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції повністю проігнорував вказівки та висновки Верховного Суду у цій справі, що свідчить про порушення судом ч. 1 ст. 417 ЦПК України.

Суд, формально трактуючи положення ст. 213, 637 ЦК України та ігноруючи наявні у справі докази, дійшов неправильного висновку щодо неможливості встановлення дійсного змісту умов Договору купівлі-продажу. Суд не досліджував дійсних намірів, поведінку сторін та інші істотні обставини, які мають значення для справи та на яких, з урахування вказівок Верховного Суду наголошував позивач під час розгляду справи.

Суд ухвалив рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та неправильно застосував ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини, практичне застосування якої знайшло своє відображення при розгляді Європейським судом з прав людини справи "Федоренко проти України".

Суд не дослідив додаткову угоду до договору купівлі-продажу квартири та відхилив посилання первісного позивача щодо не виконання відповідачами умов цієї угоди.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.02.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі подали відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду просили залишити без змін.

Представник позивача - Пипченко Б. Ю. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити.

Представник відповідачів - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що договір не містить посилання на визначення обов`язку зі сплати вартості квартири залежно від курсу будь-якої іноземної валюти. Також суд дійшов висновку, що в договорі відсутній будь-який графік платежів, який повинен були виконувати відповідачі залежно від курсу іноземної валюти, і відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розміру періодичного платежу відповідно до курсу Національного банку України до іноземної валюти.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи інших доказів взаємного наміру сторін здійснювати розрахунки за продану квартиру за курсом долара США до гривні на день здійснення платежів, суд першої інстанції вважав, що у даному випадку цілком обґрунтованим є застосування правила contra proferentem (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14 лютого 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - Договір).

Пунктом 4 Договору вартість квартири визначена в розмірі 50 606 грн, що на момент здійснення операції складає 26 722,00 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення договору.

Пунктом 5 Договору встановлено, що покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом 15 років з моменту укладення договору, тобто до 14 лютого 2012 року.

Також сторони уклали додаткову угоду про порядок здійснення розрахунків за вищевказаним договором, якою погоджено розмір щомісячної виплати, виходячи з еквіваленту умовних одиниць в національній валюті України за курсом Національного банку України на момент виплати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, вказана додаткова угода визнана недійсною з підстав недотримання нотаріальної форми.

Судом також встановлено, що на виконання умов Договору відповідачами сплачено ПрАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" 50 606 грн.

У цій справі сторонами визнано факт внесення платежів у загальній сумі в розмірі 50 606 грн, але на думку позивача це доводить неналежне виконання умов договору, в той же час відповідачі вважають, що це свідчить про виконання умов договору в повному обсязі.

Таким чином у цій справі між сторонами спору існує розбіжність у тлумаченні пунктів 4 та 5 договору купівлі-продажу, якими передбачено, що продаж квартири здійснено за 50 606,00 грн, що на момент здійснення оплати складало 26 722,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору, які покупці зобов`язалися виплатити продавцю протягом 15 років з моменту укладення договору, тобто до 14 лютого 2012 року.

Отже, для вирішення цього спору визначальним є питання застосування положень частин першої і другої статті 533 ЦК України та статті 169 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, щодо можливості виконання грошового зобов`язання у гривнях за офіційним курсом іноземної валюти станом на дату кожного платежу, чи на дату укладення договору купівлі-продажу, виходячи із можливості/неможливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку шляхом тлумачення правочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №753/8945/19 в аналогічних правовідносинах при застосуванні аналогічних норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини, зазначено, що при з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу слід зробити висновок, що пункти 4, 5 Договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом Національного банку України, саме на день укладення договору купівлі-продажу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив правильне тлумачення умов договору купівлі-продажу, зокрема пунктів 4, 5, та ухвалив обґрунтоване рішення про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2019 року у справі №753/9563/14-ц (провадження №61-16578св18), від 05 червня 2019 року у справі №753/9564/14-ц (провадження №61-16575св18), від 27 листопада 2019 року у справі №753/4078/17 (провадження №61-14291св18), від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17), а також в постанові від 19 липня 2023 року у справі №753/2971/19.

Встановивши, що на виконання умов укладеного договору купівлі-продажу від 14 лютого 1997 року ОСОБА_2 , ОСОБА_6 сплатили повну вартість квартири в національній валюті України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про належне виконання покупцями умов договору купівлі-продажу, фактично застосувавши висновок, викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №753/8945/19.

У вище зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що відповідний висновок щодо застосування норм права є збалансованим, ефективним й таким, що не втратив своєї правової актуальності.

При цьому, Об`єднаною палатою враховано презумпцію, що позивач є стороною, яка підготувала як проект договору, так і спірних умов договору. Така презумпція позивачем під час розгляду справи не спростована, а тому тлумачення повинно здійснюватися на користь відповідача.

Розуміючи інтереси кредитора, який укладав договори купівлі-продажу квартир за умов надмірної інфляції, Верховним Судом, разом з тим, враховано, що будівництво житлового будинку було розпочато навесні 1991 року забудовником - ДО КВХФО «Дарниця» за рахунок державних централізованих капіталовкладень. Будівництво за рахунок коштів Державного бюджету України продовжувалося до травня 1993 року, а потім було призупинено у зв`язку з відсутністю фінансування. Влітку 1995 року, після укладення правонаступником ДО КВХФО «Дарниця» - ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» із своїми працівниками, які перебували на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, договорів на часткову участь у будівництві будинку, будівництво його було поновлено і завершено в грудні 1996 року (див. ухвалу Верховного Суду України від 30 травня 2012 року у справі №6-59830вов10).

За таких умов позивач, при відчуженні квартир був не просто кредитором, а виконував важливу соціальну функцію щодо забезпечення громадян житлом, сприяючи в реалізації їх права, гарантованого статтею 47 Конституції України. Система забезпечення житлом, яка існувала в 90-х роках, в тому числі можливість безоплатної приватизації житла, отримання його в користування від держави чи роботодавця, не передбачала залежність вартості такого житла від курсу іноземної валюти.

Доводи апеляційної скарги, щодо недотримання порядку проведення розрахунку суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №753/2971/19.

Посилання ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» на рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі договір містив пункт, який встановлював, що у випадку падіння валютного курсу гривні загальна сума, що підлягає сплаті, не може бути меншою за гривневий еквівалент 17 000 доларів США. Відповідач (покупець) не заперечував зміст цього пункту. Між сторонами не існувало розбіжностей у його тлумаченні, що саме виплачена сума не повинна бути меншою за відповідний еквівалент доларів США. Проте цей пункт договору покупець не виконав, оскільки вважав, що його представник при укладенні договору, діяв з перевищенням повноважень, погоджуючись на таке положення, що робить договір недійсним. Ця позиція була підтримана внутрішніми судами України.

Твердження ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» про застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №753/11009/19 колегія суддів відхиляє, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи №753/8945/19 відступив від висновку, викладеного Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №753/11009/19.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження у суді попередньої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

При цьому, всі доводи апеляційної скарги стосуються незгоди з оскаржуваним рішенням суду лише в частині відмовлених первісних позовних вимог та не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову відповідачів. Водночас, в прохальній частині апеляційної скарги первісний позивач просить повністю скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволенні первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська