ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Чернівці Справа № 725/4289/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2023 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2023 року, ухвалених під головуванням судді Федіної А.В., дата складання повного тексту рішення 28 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що відповідно до заочного рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.11.2017 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від щомісячного доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стверджував, що на час ухвалення вказаного рішення суду він працював у ТОВ «Аутомотів Україна», однак з початку війни підприємство припинило свою діяльність і, як наслідок, позивача було звільнено з 09.05.2022 року з роботи, а тому державний виконавець нараховує аліменти виходячи із 1/3 частки середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, через що його майновий стан погіршився, а також виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Вказує, що тривалий час проживав із іншою жінкою, а 01.06.2023 року вони зареєстрували шлюб, у зв`язку із чим тепер у нього на утриманні перебуває теперішня дружина та її донька від першого шлюбу.

Наголошував, що у нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, а стягнення визначених на підставі рішення суду аліментів у розмірі 1/3 може призвести до надмірного фінансового навантаження.

Провадження №22-ц/822/797, 812/23

Просив стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання їх доньки в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача заперечувала щодо позовних вимог позивача.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Не погоджуючись із рішеннями суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційні скарги, в яких просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити та скасувати додаткове рішення суду з ухваленням нового про перерозподіл судових витрат.

Вказує, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наводить обставини, викладені в позовній заяві.

Наголошує, що аліменти, які стягуються з позивача у розмірі 1/3 частки, на сьогоднішній день складають 4 031 грн, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку та становить 2 833 грн.

Просить змінити розмір стягуваних аліментів з 1/3 частки до 1/4 частки.

Щодо додаткового рішення, то вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, оскільки вказаний розмір є явно завищеним, не співмірним зі складністю справи та не відповідає критерію розумності.

У відзиві на апеляційні скарги сторона відповідача вказує, що посилання на те, що розмір аліментів є більшим, ніж рекомендований, без доведення обставин неможливості їх сплачувати, не можуть бути підставою для ухвалення рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів. Щодо додаткового рішення суду, то вважає, що таке постановлене з додержанням норм процесуального права, розмір таких послуг підтверджено відповідними доказами. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення та додаткове рішення суду без змін.

Крім іншого, просить стягнути з апелянта судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 4000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч.13 ст.7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Рішення суду мотивовано відсутністю правових підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження свого майнового стану, крім того, створення нової сім`ї та взяття на себе утримання дитини своєї дружини від попереднього шлюбу не є безумовною підставою для задоволення позову щодо зменшення розміру аліментів.

Щодо відсутності роботи, то суд вказав, що позивач не обмежений у працездатності, є особою працездатного віку, та в матеріалах справи відсутні відомості, що за станом здоров`я останній не може працювати.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн в сукупності із письмовими доказами є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт адвокатом, часом витраченим на їх виконання.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Із заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.11.2017 року, розміщеного в ЄДРСР, вбачається, що сторони з 09.08.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.09.2015 року. Зазначеним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від його щомісячного доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання вказаного рішення суду Першотравневим районним судом м. Чернівці 24.11.2017 року видано виконавчий лист (а.с.3).

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 09.05.2022 року звільнений з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до наказу №274-п (а.с.4).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 01.06.2023 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , у якої від першого шлюбу є дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ) (а.с.5, 6).

Із довідки ЖБТ №15 від 07.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 (а.с.7).

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №334471723 від 02.06.2023 року відомості про нерухоме майно у ОСОБА_1 відсутні (а.с.9).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Другого ВДВС у м. Чернівці від 02.06.2023 року №35660/3 встановлено, що загальний борг по виплаті аліментів станом на 01.06.2023 року у ОСОБА_1 становить 22 328,26 грн (а.с.8), а його накопичення відбувається з часу звільнення.

Згідно листа Чернівецького обласного центру зайнятості від 11.07.2023 року №1810/24.01. 01-23 вбачається, що станом на 10.07.2023 року ОСОБА_1 на обліку в ЧОСЗ не перебуває (а.с.29).

З витягу з Єдиного держаного реєстру МВС стосовно транспортних засобів вбачається, що 10.11.2021 року за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб Volkswagen Passat, 2005 року випуску (а.с.30), який придбаний до звільнення з роботи.

Згідно довідок Консультативних оглядів офтальмолога від 05.11.2022 року, 12.05.2022 року, 04.10.2022 року, 05.07.2021 року, 15.04.2021 року, 07.07.2020 року, 24.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 встановлено діагноз складний міопічний астигматизм обох очей (а.с.31-41).

Крім того, стороною позивача додано до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків 14.07.2023 року №2412-23-06425 з яких вбачається, що за 3-4 квартал 2022 року та 1 квартал 2023 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 , результати досліджень, виписку із медичної карти стаціонарного хворого та висновок УЗД щитовидних залоз ОСОБА_6 (а.с.46, 48, 51, 49, 52) та довідку заборгованості по аліментам Вишгородського ВДВС від 01.04.2023 року №14451, згідно якої вбачається, що станом на 01.04.2023 року заборгованість по аліментам ОСОБА_7 перед ОСОБА_5 складає 153 147,20 грн (а.с.48-49).

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

За приписами ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Згідно з п.23 зазначеної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Вказана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати.

Крім того, в силу ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційний суд зауважує, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Так, в обґрунтування позовної заяви та доводів апеляційної скарги позивач зазначав, що його було звільнено з роботи (підтверджується копією трудової книжки), оскільки підприємство, на якому він працював, припинило свою діяльність через початок війни, в нього змінився сімейний стан, і на його утриманні перебувають дружина від іншого шлюбу та її донька від попереднього шлюбу, а також те, що в нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, яке можна продати з метою погашення заборгованості по аліментам.

Що стосується звільнення позивача, то такий дійсно звільнений за згодою сторін 09.05.2022 року, що вказує на зміну матеріального стану позивача у цій справі, відповідачем вказана обставина не спростована, інших доказів, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований чи отримує доходи з інших джерел, матеріали справи не містять.

Крім того, з відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 14.07.2023 року №2412-23-06425 (а.с.50-52) вбачається, що у ОСОБА_1 відсутній дохід за період з 3 кварталу 2022 року по перший квартал 2023 року, що, в свою чергу, також підтверджує зміну матеріального стану останнього та у сукупності з вищевикладеними обставинами є підставою для задоволення його вимоги про зменшення стягнутих раніше аліментів з 1/3 на 1/4 частки від доходу.

Вказаний розмір аліментів у розмірі 1/4 буде помірною сумою з урахуванням спільного обов`язку батьків утримувати дитину, незавищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини.

Що стосується доводів позивача відносно зміни його сімейного стану та перебування на утриманні крім дружини, її неповнолітньої доньки від попереднього шлюбу, то колегія суддів відзначає наступне.

Дружина позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5), є особою працездатного віку, при цьому, доказів її непрацездатності матеріали справи не містять, а тому її перебування на утриманні позивача не може бути самостійною підставою для зменшення розміру аліментів.

Також, не є такою підставою і перебування на його утриманні доньки теперішньої дружини від попереднього шлюбу, оскільки в неї є як мати ОСОБА_5 , так і батько ОСОБА_7 , з якого стягуються аліменти на утримання доньки та які зобов`язані утримувати дитину, оскільки це є їх спільним обов`язком, а у ОСОБА_1 такий обов`язок не виник, таке є лише його правом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не враховано в цій справі, що позивачем доведено та підтверджено належними та допустимими доказами те, що зміни, що відбулися у майновому стані платника аліментів (позивача), дають суду всі підстави для зменшення розміру аліментів до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та таке зменшення, на думку колегії суддів, є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом на час ухвалення рішення.

Щодо вимоги про повернення виконавчого листа на адресу суду, то колегія суддів вказує, що така вимога не містить правових обґрунтувань, а лише п.10 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» регулює процедуру закінчення виконавчого провадження у випадку повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд не є тим судом в розумінні ЗУ «Про виконавче провадження», який видавав такий документ, а, крім того, норманами матеріального чи процесуального права не передбачено випадку, коли суд приймає таке рішення.

Проте, ч.2 ст.432 ЦПК України вказує на те, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. В силу ч.1 вказаної статті таке питання порушується за заявою стягувача/боржника, але не з ініціативи суду в порядку розділу VI ЦПК України.

Таких заяв від боржника не надходило, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості задовольнити таку вимогу.

Стосовно оскарженого додаткового рішення слід зазначити наступне.

Згідно з ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку ст.270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.

Що стосується розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційні скарги сторона відповідача просила стягнути на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, то і у задоволенні заявлених у відзиві на апеляційну скаргу витрат на правничу допомогу слід відмовити з підстав п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.141, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2017 року, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/3 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням.

В решті вимоги залишити без задоволення.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2023 року скасувати та у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк