БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/370/23
Провадження № 2/497/269/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Висоцького С.О.,

за участю секретаря Войтової С.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду і просить постановити рішення, яким визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, тобто з ним, позивачем ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 на його самостійному вихованні та утриманні без участі матері.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07.11.2012 року шлюб між ним, позивачем, та відповідачем ОСОБА_4 було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка вдруге уклала шлюб 15.09.2019 року та змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » Після розлучення дитина деякий час проживала з матір`ю. але останні п`ять років проживає разом з позивачем. Мати не піклується про сина, нічим його не забезпечує, але вимагає, що він проживав з нею та допомагав їй з її дитиною від останнього шлюбу.

Ухвалою від 02.03.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 23.02.2023 року, про що повідомлено сторін по справі.

Ухвалою від 04.05.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті, про що було належним чином повідомлено сторін у справі.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області надав заяву, якою визнав позовні вимоги. Також надано висновок органу опіку та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідачка, ОСОБА_4 , надала до суду заяву про визнання позовних вимог та визначення місця проживання її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком ОСОБА_1 . Справу розглядати за її відсутності.

В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що дійсно останні п`ять років його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з ним, за адресою: АДРЕСА_1 . Він, як батько, повністю займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина, мати взагалі не дбає про дитину, не приймає участі у вихованні та забезпеченні.

Оскільки відповідачем та третьою особою подані заяви про розгляд справи без їх участі, судом відповідно до ст.ст. 211, 223 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи без їх участі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши позивача, неповнолітню дитину, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 07.11.2012 року (справа №1507/2855/12) розірвано.

Від цього шлюбу подружжя має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.02.2010 року, виданого Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області.

Згідно довідки виконкому Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №753 від 01.07.2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні члени родини: мати позивача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 проживає, але не прописан.

Згідно акту обстеження умов проживання №45 від 01.07.2022 року неповнолітня дитина ОСОБА_3 , проживає протягом п`яти років разом з батьком ОСОБА_1 , умови проживання відповідають нормам.

Відповідно до довідки Кубейського закладу загальної середньої освіти ім. Ак. Олександра Теодорова-Балана Кубейської сільської ради №52 від 01.07.2022 року, неповнолітній ОСОБА_3 навчається у вказаному навчальному закладі в 7-му класі.

Виконкомом голови органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №27 від 28.03.2023 року затверджено висновок Органу опіки та піклування Кубейської сільської ради про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по місту прописки батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 отримує постійний дохід, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 21.02.2023 року, який достатній для забезпечення дитини.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 тієї ж статті ЦК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 повідомив, що проживає наразі з батьком, у власній кімнаті, де має всі умови для життя, ходить в школу та бажає проживати з батьком. Мати переконує його у тому, що йому буде краще з нею й намагається забрати його, але він тягнеться до батька та не бажає жити з мамою. Батько не заважає йому спілкуватись з мамою.

Відповідач не надала суду доказів належного ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, стану її здоров`я, матеріального стану, наявності постійного доходу та будь-яких інших обставин, які б дозволили суду визначити її відношення до сина та можливість визначення місця проживання дитини з нею.

Фактів зловживання батьками спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінкою не встановлено.

Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ. від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Окрім того, положення абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.03.2021 року у справі №288/39/20 зазначив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них.

Суд вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , оскільки він згідно ст.ст. 30-32 ЦК України не має повної цивільної дієздатності, не має самостійного доходу та засобів для існування, є учнем середньої загальноосвітньої школи, й потребує постійної підтримки як матеріально, так й моральної, яку може надати батько. А також, на переконання суду, має бути визначена відповідальна особа за гармонійний розвиток, поведінку дитини.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивач виявляє більшу увагу і турботу до сина, має змогу створити належні умови для розвитку та виховання дитини, а також особливу прихильність сина до батька, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із батьком, буде відповідати його інтересам.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

Підсумовуючи усе вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та обґрунтованими й приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Оскільки позивачем не заявлено вимогу про розподіл судових витрат, суд його не здійснює.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст. 155, 160, 161 СК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на його самостійному вихованні та утриманні без участі матері.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 01.11.2023 року.

Суддя С.О. Висоцький