КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 752/12356/22

провадження № 22-ц/824/11043/2023

31 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Влащенка Олега Анатолійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року в складі судді Плахотнюк К.Г.,

встановив:

08.09.2022 ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Таранець К. О.звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . Вони проживали спільно в квартирі АДРЕСА_1 , що є їх спільною частковою власністю.

З березня 2022 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки. Спроби примирення та налагодження відносин були безрезультатними, враховуючи відмінність у поглядах на життя та майбутнє. Негативна емоційна обстановка внаслідок суперечностей, тривале роздільне проживання є обставинами, що унеможливлюють подальше перебування у шлюбі, а тому позивач просить не застосовувати заходи щодо примирення сторін. Відповідач неодноразово заявляв про небажання перебувати у шлюбі з позивачкою та про готовність до розірвання шлюбу, що вже давно фактично перестав існувати, в судовому порядку.

03.11.2022 представник ОСОБА_2 - адвокат Влащенко О. А. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про необхідність витребування у позивача письмових пояснень щодо можливості примирення та пропозиції щодо необхідності надання судом строку на примирення. Також зазначив про ненадання позивачем відомостей щодо обставин, які унеможливлюють подання позову про розірвання шлюбу ( ч.2 ст. 110 СК України).

11.11.2022 ОСОБА_1 надіслала на електронну адресу суду заяву, в якій зазначила про відсутність будь-яких підстав, що перешкоджають подання нею позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в тому числі такі, що передбачені ч. 2 ст. 110 СК України. Просила провести судове засідання, призначене на 08.12.2022 за участю її представника.

21.02.2022 ОСОБА_2 подав до суду заяву про надання строку на примирення.

11.04.2023 ОСОБА_2 надіслала через систему "Електронний суд" заяву, в якій зазначила, що з часу подання позовної заяви обставини у справі не змінились, сторони не примирились, не ведуть спільне господарство.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів 22 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 788.

06.06.2023 представник ОСОБА_4 - адвокат Влащенко О. А. на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги відсутність волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність її підпису на документах та її відсутність на судових процесах.

Крім цього, судом не надано можливості примирення подружжя, не захищено право відповідача, гарантовані Конституцією України та правовими нормами цивільного законодавства. Судом проявлено невиправдану поспішність у розгляді цієї справи.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Влащенко О. А. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Просили надати сторонам шестимісячний строк на примирення та визнати явку позивача ОСОБА_1 обов`язковою з метою її особистої участі у всіх судових засіданнях.

ОСОБА_2 суду пояснив, що до березня 2022 року вони з дружиною та дитиною проживали разом. В подальшому дружина з дитиною виїхала за кордон, куди саме він точно не знає. Збиралась у Німеччину, можливо у Польщу. До вересня 2022 року вони з дружиною спілкувались, а після цього спілкування між ними було припинено. Зазначив, що не вживав заходи для примирення до цього часу, оскільки не було відповідного судового рішення з приводу надання сторонам строку на примирення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Паламарчук Д. Ю. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечував проти надання сторонам строку на примирення, оскільки з вересня 2022 року відповідач не вживав жодного заходу для примирення. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу та вважає примирення неможливим.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №788.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що з березня 2022 року вона з відповідачем проживає окремо, вони фактично припинили сімейні стосунки. Примирення між ними неможливе.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи відповідача про відсутність волевиявлення позивача на розірвання шлюбу з огляду на те, що позовну заяву вона не підписувала, а остання була подана від її імені іншою особою є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву від імені ОСОБА_1 було подано її уповноваженим представником - адвокатом Таранець К. О., яка була уповноважена на вчинення вказаної процесуальної дії.

Про наявність волевиявлення ОСОБА_1 на розірвання шлюбу також свідчать заяви, підписані кваліфікованим електронним підписом позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо невиправданої поспішності у розгляду даної справи є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, остання перебувала в провадженні суду першої інстанції з вересня 2022 року по травень 2023 року.

Вказаного часу було достатньо для вжиття з боку відповідача заходів щодо збереження шлюбу. Разом з тим, останній таких заходів не вживав.

З огляду на те, що позивач на даний час перебуває за межами України, повертатися в найближчий час в Україну наміру не має, її інтереси представляє в судовому засіданні уповноважений представник, суд вважав недоцільним визнавати її явку в судове засідання обов`язковою.

Апеляційним судом враховано пояснення представника позивача в суді апеляційної інстанції, та встановлено, що між сторонами дійсно припинено шлюбні стосунки. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Влащенка Олега Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.11.2023.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук