ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3716/23 Провадження № 2/636/1516/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

за участю секретаря судового засідання Селевко Т.С.,

в режимі відеоконференції представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Мазницького М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого авансу заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

АТ «Харківобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого авансу заробітної плати у розмірі 16670,31 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач працював на посаді тракториста Вовчанського району електричних мереж АТ Харківобленерго і 12.06.2023 звернувся до керівника АТ Харківобленерго з заявою про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Відповідно до наказу від 14.06.2023 відповідача звільнено за ст. 38 КЗпП України з займаної посади. Згідно з інформацією, наявною в табелі обліку робочого часу, відповідач у день звільнення на роботу не з`явився. Відповідно до табелів обліку робочого часу за період з 24 лютого 2022 року по червень 2023 року відповідач працював у лютому 2022 року - 5 днів, у березні 2022 року - 4 дні, з квітня 2022 року по червень 2023 року був відсутній на роботі. У період з лютого 2022 року по червень 2023 року відповідач отримав: у лютому 2022 року - аванс у розмірі 16360,00 грн., але з урахуванням обов`язкових платежів та внесків загальна сума утримання з відповідача за лютий 2022 року склала 31802,51 грн., при цьому за лютий 2022 року відповідачу нараховано суму лише 19 491,60 грн., тому заборгованість відповідача за лютий 2022 року склала 12310,91 грн.; у березні 2022 року сума виплаченого авансу складала 4210,00 грн., але з урахуванням обов`язкових платежів та внесків загальна сума утримання за березень 2022 року склала 17255,97 грн., при цьому за березень 2022 року відповідачу за відпрацьований ним час нараховано суму до виплати лише 3585,66 грн., тому заборгованість відповідача за березень 2022 року склала 17255,97 грн. - 3585,66 грн. = 13670,31 грн.; у квітні 2022 року сума виплаченого авансу складала 3000,00 грн., при цьому відповідачу нарахування не проводились у зв`язку з відсутністю його на роботі; з травня 2022 року по травень 2023 року відповідачу нарахування також не проводились у зв`язку з відсутністю його на роботі; у червні 2023 року відповідачу було разом нараховано суму у розмірі 5690,16 грн. - оплату за дні невикористаної відпустки, яку, з урахуванням сплачених обов`язкових платежів та зборів, виплачено. Тому заборгованість відповідача з авансу склала 13670,31 грн. + 3000,00 грн. = 16 670,31 грн. Відповідача було повідомлено, що в нього виник борг перед підприємством, оскільки на день звільнення сума нарахованої заробітної плати відповідачу не була достатньою для покриття заборгованості, яка виникла за лютий 2022 року -червень 2023 у зв`язку із виплатою йому після введення на території України воєнного стану сум позачергового авансу в рахунок заробітної плати.

З метою досудового врегулювання спору АТ Харківобленерго направило Відповідачу вимогу від 14.06.2022 про сплату у добровільному порядку на розрахункові рахунки AT Харківобленерго заборгованості у сумі 16 670,31 грн. Однак вимоги позивача залишилися без задоволення та заборгованість відповідачем на момент подання позовної заяви не була погашена.

Відповідачем наданий відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що до правовідносин, які виникли між сторонами (між ним як працівником та відповідачем як роботодавцем) підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Також зауважив, що визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін, а тому за правилами ЦПК України, обов`язок доказування покладається на кожну із них.

Належними, допустимими та достатніми доказами зловживань з боку відповідача або його недобросовісності при визначені йому суми отримуваної заробітної плати та платежів прирівняних до заробітної плати, стороною позивача не доведено та судом не здобуто.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач цілеспрямовано вчинив будь-які зловживання зі свого боку або надав позивачу недостовірні дані під час нарахування та виплати йому заробітної плати.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону № 1788-ХІІ підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Беручи до уваги викладене вище, відповідач вважає, що він як працівник не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, у тому числі і довідок про заробітну плату, які видаються підприємством на виконання його повноважень, а тому на нього як працівника може бути покладений обов`язок про повернення надміру виплаченої заробітної плати лише у випадку встановлення і доведення об`єктивними даними зловживань з мого боку, тобто наявність об`єктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних.

Представником позивача надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що в порушення встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву лише 09.10.2023 - дата підписання відзиву, без обґрунтування поважності причин неможливості його подати своєчасно.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вказано, що відповідно до наказів Товариства від 25.02.2022 № 312, № 317 від 31.03.2022, № 167ос від 21.04.2022, з метою матеріальної підтримки працівників, були здійснені виплати авансу в рахунок майбутньої заробітної плати на карткові рахунки працівників, в тому числі і відповідачу. Тобто, відповідачу у лютому, березні та квітні 2022 року були здійснені виплати позачергового авансу в рахунок майбутньої заробітної плати. Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Для покриття заборгованості з авансу AT «Харківобленерго» було видано накази № 316 від 15.03.2022, № 319 від 21.04.2022 та № 336 від 06.06.2022, однак через відсутність відповідача на роботі, покриття заборгованості за вказаними сумами авансу, виданого в рахунок майбутньої заробітної плати, не відбулось.

Щодо практики Верховного Суду, яку представник відповідача застосовує до спірних правовідносин повідомив, що не має правових підстав для її застосування, оскільки вона не має жодного відношення до спірних правовідносин щодо стягнення позачергового авансу виданого в рахунок заробітної плати (правовідносини не є подібними), оскільки у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 753/15556/15-ц відображено практику застосування судами при вирішенні спорів щодо повернення компенсації, яка була виплачена при скороченні штату у разі поновлення працівника на роботі, а у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 607/4570/17-ц предметом спору є стягнення надмірно виплаченої пенсії.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на практику Верховного Суду, яка не може бути застосована до наведених у позовній заяві правовідносин, оскільки у даному випадку відповідачу було нараховано позачерговий аванс у рахунок заробітної плати, який по своїй правовій природі не є заробітною платою.

Щодо правової природи позачергового авансу виданого в рахунок заробітної плати зазначено, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, під заробітною платою, шо належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право за виконану роботу. Згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Крім того, умови оплати праці в АТ «Харківобленерго» визначені у Колективному договорі. Так, п. 2.17 Колективного договору на 2021-2022 роки встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно, не рідше двох разів на місяць: 22 числа за першу половину місяця та 7 числа наступного місяця (остаточний розрахунок) за другу половину місяця. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається відповідно до складених табелів обліку робочого часу за період з 1 по 15 число робочого місяця, але не менше оплати за фактично відпрацьований час в період з 1 по 15 число місяця з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

У даному випадку відповідачу були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок майбутньої заробітної плати, які відповідачем не було відпрацьовано та не було повернуто. Позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором (поза визначені п. 2.17 Колективного договору АТ "Харківобленерго" на 2021-2022 роки порядку та строки) та не є винагородою за виконану роботу, а також не з жодним з видів компенсаційних виплат, тому позачерговий аванс, виданий в рахунок майбутньої заробітної плати, підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Також звернуто увагу суду, що відзив на позовну заяву не містить заперечень щодо того, що відповідачем було отримано позачерговий аванс виданий в рахунок майбутньої заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що оскільки у зв`язку з введенням на території України воєнного стану з метою матеріальної підтримки працівників виплачений позачерговий аванс заробітної плати, однак у подальшому відповідач звільнився з товариства за власним бажанням і не відпрацював отримані кошти, то в його діях є недобросовісність набувача, отже такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими та такими, шо піддягають стягненню з відповідача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідачеві була виплачена сума грошових коштів на перед, в рахунок майбутньої заробітної плати, які підлягали стягненню, згідно наказу по підприємству.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_3 був прийнятий на посаду тракториста Вовчанського району електричних мереж АТ Харківобленерго, що підтверджується наказом від 01.06.2000 № 1/422к (а.с. 13) та не заперечується відповідачем. 12.06.2023 відповідач звернувся до керівника АТ Харківобленерго з заявою про звільнення з займаної посади за власним бажанням (а.с. 15) та надав заяву про неможливість за станом здоров`я у подальшому працювати і просив провести остаточний розрахунок, вказавши номер карткового рахунку для перерахування виплати за звільнення та адресу тимчасового проживання для направлення йому трудової книжки (а.с. 14). Відповідно до наказу від 14.06.2023 № 729к, відповідача звільнено з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, в якому зазначено про виплату компенсації 9,36 календарних днів відпустки (а.с. 12). Того ж дня йому за адресою, вказаною у листі, направлено трудову книжку повідомлення разом з наказом про звільнення та повідомленням про нараховані суми при звільненні, на підтвердження чого надана квитанція про направлення з описом вкладення (а.с. 10, 11). У повідомленні про нараховані суми при звільненні зазначено про наявний борг з авансу у розмірі 16670,31 грн. Згідно трекінгу відправлення, повідомлення отримано відповідачем особисто 18.06.2023 (а.с. 22), що не заперечувалось відповідачем у судовому засідлані. З метою досудового врегулювання спору АТ Харківобленерго направило відповідачу Вимогу від 14.06.2023 № 15-46/3199 з вимогою сплати у добровільному порядку на розрахункові рахунки AT Харківобленерго заборгованості у сумі 16670,31 грн., однак вимоги залишилися без задоволення та заборгованість відповідачем на момент подання позовної заяви не була погашена.

Позивачем надано розрахунок заробітної плати відповідачу на підтвердження нарахованого боргу (а.с. 23-25). Відповідно до табелів обліку робочого часу за період з 24 лютого 2022 року по червень 2023 року, відповідач працював у лютому 2022 року - 5 днів, у березні 2022 року - 4 дні, з квітня 2022 року по червень 2023 року був відсутній на роботі (а.с. 40).

Так, у період лютий 2022 року -червень 2023 року відповідач отримав:

- у лютому 2022 року відповідачу був виплачений аванс у розмірі 16360,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.02.2022 № 5227 і Списками співробітників підприємства по підприємству АТ «Харківобленерго» на виплату за лютий 2022 року. Згідно листка нарахування за лютий 2022 року відповідачу було нараховано 19491,60 грн., а з урахуванням обов`язкових платежів та внесків утримано з відповідача - 31802,51 грн., тому заборгованість відповідача за лютий 2022 року склала 31802,51 грн. - 19491,60 грн. = 12310,91 грн.

- у березні 2022 року відповідачу був виплачений аванс у розмірі 4210,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.03.2022 № 24048, № 24050, № 24049 і Списками співробітників підприємства по підприємству АТ «Харківобленерго на виплату за березень 2022р. Згідно листка нарахування за березень 2022 року відповідачу було нараховано 3585,66 грн., а з урахуванням обов`язкових платежів та внесків загальна сума утримання за березень 2022 склала 17255,97 грн., заборгованість відповідача за березень 2022 року склала 17255,97 грн. - 3585,66 грн. = 13670,31 грн., при цьому нарахована заборгованість за лютий 2022 року у розмірі 12310,91 грн. була утримана у березні.

- у квітні 2022 року відповідачу був виплачений аванс у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2022 № і Списками співробітників підприємства по підприємству АТ «Харківобленерго» на виплату за квітень 2022 року. Згідно листка нарахування за квітень 2022 року відповідачу нарахування не проводились у зв`язку з відсутністю його на роботі.

- з травня 2022 року по травень 2023 року відповідачу нарахування також не проводились у зв`язку з відсутністю його на роботі.

- у червні 2023 року відповідачу було разом нараховано суму у розмірі 5690,16 грн. - оплата за дні невикористаної відпустки, яку, з урахуванням сплачених обов`язкових платежів та зборів, виплачено.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед підприємством склала 13670,31 грн. + 3000,00 грн. = 16 670,31 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати. У такому випадку роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

Тлумачення положень частини другої статті 127 КЗпП України дає підстави дійти висновку, що відрахування із заробітної плати працівника для покриття ним заборгованості підприємству, де він працює, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу. Отже, видача відповідного наказу є правом власника підприємства.

Для покриття заборгованості відповідача, AT «Харківобленерго» було видано накази № 316 від 15.03.2022, № 319 від 21.04.2022 та № 336 від 06.06.2022, однак через відсутність відповідача на роботі, покриття заборгованості за вказаними сумами авансу, виданого в рахунок заробітної плати, не відбулось.

Щодо правової природи позачергового авансу виданого в рахунок заробітної плати позивач зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату прані», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначені у ст. 2 цього Закону, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З вищенаведеного вбачається, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Крім того позивач зазначає, що умови оплати праці в АТ «Харківобленерго» визначені у Колективному договорі. Так, п. 2.17 Колективного договору АТ "Харківобленерго" на 2021-2022 роки встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно, не рідше двох разів на місяць: 22 числа за першу половину місяця, та 7 числа наступного місяця (остаточний розрахунок) за другу половину місяця .Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається відповідно до складених табелів обліку робочого часу за період з 1 по 15 число робочого місяця, але не менше оплати за фактично відпрацьований час в період з 1 по 15 число місяця з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Таким чином, відповідачу були сплачені позачергові аванси, видані в рахунок заробітної плати, які відповідачем не було відпрацьовано та не було повернуто. Позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, не є заробітною платою, оскільки він був виплачений не за трудовим договором та не на підставі умов, визначених колективним договором (поза визначені п. 2.17 Колективного договору АТ "Харківобленерго" на 2021-2022 роки порядку та строки) та не є винагородою за виконану роботу, а також не є жодним з видів компенсаційних виплат.

Тобто позачерговий аванс, виданий в рахунок заробітної плати, підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана поверну ти потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Таким чином, оскільки відповідачем було отримано вищезазначені суми авансу, виданого в рахунок заробітної плати, які не були ним повністю погашені чи відпрацьовані, отже такі грошові кошти вважаються безпідставно набутими.

Враховуючи вищевикладене,

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем надано належні та допустимі докази, які не спростовані відповідачем, про те, що право АТ Харківобленерго на отримання виплачених відповідачу сум позачергового авансу порушене з моменту звільнення відповідача з займаної посади на підставі його власного бажання, у зв`язку з чим позивач втратив право на утримання позачергового авансу з заробітної плати відповідача.

Суд звертає увагу, що відповідачу було повідомлено, що в нього виник борг перед товариством у розмірі 16670,31 гри., оскільки на день звільнення сума нарахованої заробітної плати відповідачу не була достатньою для покриття заборгованості, яка виникла за лютий 2022 року - червень 2023 року у зв`язку із виплатою йому після введення на території України воєнного стану сум позачергового авансу в рахунок заробітної плати.

Отже, ОСОБА_3 має перед АТ Харківобленерго заборгованість у поверненні виплаченого та невідпрацьованого авансу у розмірі 16670,31 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями частин 1 та 2 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.

Так, за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684,00 грн.) та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Таким чином, розмір судового збору становить 2684,00 грн., який сплачений позивачем при пред`явленні позову.

Враховуючи, що позов підлягає повному задоволенню, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача, хоча відповідачем у заяві, яка додана до заяви про звільнення, і вказано про те, що він є інвалідом 2 групи, але жодного доказу на підтвердження групи інвалідності суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого авансу заробітної плати задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго», , суму заборгованості за невідпрацьовані дні отриманого позачергового авансу в рахунок заробітної плати у розмірі 16670,31 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн., а всього 19354 (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн. 31 коп.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 06.11.2023.