Справа №295/5891/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі судового засідання Конончук Ю.О.,

за участю представника позивача Чернікова Д.Ю.,

представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Леончук К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, третя особа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, третя особа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що з 01.04.2019 р. вона, ОСОБА_1 обіймала посаду головного спеціаліста перевірки обгрунтовності видачі листів непрацездатності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з якої була звільнена 18.04.2023 р. у зв`язку з скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 2 Розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

У зв`язку з вказаним, наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області № 02-77-к від 11.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського Олександра Володимировича вирішено звільнити її, ОСОБА_1 18 квітня 2023 р. у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників відділень управління відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивачка наполягала, що наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області № 02-77-к від 11.04.2023 є незаконним, протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Просила визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області № 02-77-к від 11.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського Олександра Володимировича, яким вирішено звільнити ОСОБА_1 18 квітня 2023 РОКУ у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області або на іншій рівнозначній посаді.

Стягнути з Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Судові витрати стягнути з Відповідачів. (Т. 1 а. с. 1-11).

14.06.2023 р. представник позивача адвокат Черников Д.Ю. направив до суду уточнену позовну заяву а саме просив визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області №02-77-к від 11.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського Олександра Володимировича, яким вирішено звільнити ОСОБА_1 18 квітня 2023 у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити з 19.04.2023 р. ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області або на іншій рівнозначній посаді.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 19.04.2023 р. по дату поновлення ОСОБА_1 на посаді, виходячи з розрахунку 489,80 грн. середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 (Т. 2 а. с. 73-74).

20.10.2023 р. представник позивача адвокат Черников Д.Ю. направив до суду уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 19.04.2023 р. по дату поновлення ОСОБА_1 на посаді, виходячи з розрахунку 311,63 грн. середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 (Т. 2 а. с. 248).

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог обгрунтовуючи їх наданими суду доказами.

Голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановський О.В. про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, до суду не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву зі змісту якої просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (Т. 2 а. с. 19-30).

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час слухання справи заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , направила до суду заяву, відзив зі змісту яких заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (Т. 1 а. с. 179-187; Т. 2 а. с. 199-207).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Згідно протоколу авторозподілу судової справи по Богунському районному суду м. Житомир головуючим визначено суддю Перекупка І.Г. (Т. 1 а. с. 166).

Ухвлою від 19.05.2023 р. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, третя особа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін на 15.00 год. 11 липня 2023 р. (Т. 1 а. с. 169-170).

Згідно паспорту громадянина України ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а. с. 13-15).

Відповідно до записів у трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 01.04.2019 р. ОСОБА_1 обіймала посаду головного спеціаліста перевірки обгрунтовності видачі листів непрацездатності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з якої була звільнена 18.04.2023 р. у зв`язку з скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (Т. 1 а. с. 18-19).

Зі змісту клопотання представника позивача від 14.06.2023 р. просив виключити зі складу учасників справи Фонд соціального страхування України в Житомирській області, голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України в Житомирській області Бахматського О.О., голову комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Барановського О.В. (Т. 2 а. с. 36-37).

Зі змісту клопотання представника позивача адвоката Черникова Д.Ю. від 10.07.2023 р. останній просив залучити до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якості правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області. (Т. 2 а. с. 105-109).

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 передбачено, що суди, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України повинні з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за два місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Тобто, звільнення, у зв`язку з реорганізацією, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується.

З 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ р. «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 року № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 (в редакції Закону № 2620, що діє з 01.01.2023 року) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Вказане рішення є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України:

забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;

забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 р. № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», видано наказ комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

Встановлено, що 19 січня 2023 р. позивачку було попереджено про наступне звільнення з посади 18.04.2023 року на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників. (Т. 1 а. с. 23)

11.04.2023 р. управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області видано наказ № 02-77-к про звільнення позивачки у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. (Т. 1 а. с. 24).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, що пов`язане із законодавчими змінами.

Також, суд вважає, що оскільки позивач була за два місяці попереджена про наступне вивільнення та про те, що інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України їй не пропонується, оскільки скороченню підлягає увесь штат та чисельність працівників, тобто відбулося скорочення і посади, яку обіймала позивач, то звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положенням № 280. Відповідно до пункту 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VІ «Про центральні органи виконавчої влади» державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 (далі - Постанова № 85), відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229.

Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 889).

Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону № 889).

Обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразове предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35 «Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4 829 осіб.

Виходячи із змісту статті 4 Закону № 1105 (у редакції до 01.01.2023) та Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України 03.04.2015 №8 (далі - Статут Фонду), Фонд є некомерційною самоврядною організацією та не належить до структури центральних органів виконавчої влади, а на працівників Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду поширюється дія законодавства про працю.

Таким чином, посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Водночас виходячи зі змісту пункту 12 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV та пункту 1 Положення № 280, Пенсійний фонд є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до частини першої, четвертої статті 20 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» апарат центрального органу виконавчої влади - організаційно поєднана сукупність структурних підрозділів, що забезпечують діяльність керівника центрального органу виконавчої влади, а також виконання покладених на центральний орган виконавчої влади завдань.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатам^ конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 889-VІІІ державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах своїх повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону № 889-VІІІ, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Враховуючи зазначене посади органів Фонду соціального страхування не є рівнозначними посадами державної служби.

Водночас ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях.

За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889.

В силу положень п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець.

З наведеного слідує, що законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Верховний Суд в постанові від 29.09.2020 у справі № 263/14242/17 зазначив, що аналіз ч. І ст. 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Отже, твердження ОСОБА_1 та її представника про те, що у законодавстві України відсутні норми, які б прямо забороняли або унеможливлювали переведення працівників Управління на посади державної служби не відповідає вищенаведеним нормам.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VІІІ Про правовий режим воєнного стану у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановлено зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Вказана норма передбачає саме призначення на посаду державної служби, яке, у відповідності до абз. 2 ст. 7 Закону № 389 є строковим. Зазначена норма не врегульовує умови та порядок переведення працівників підприємств (установ, організацій), що ліквідується (припиняються) на посади державної служби.

Так, відповідно до абз. 2 ст. 7 Закону № 389 після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Отже, державний орган самостійно визначає у який спосіб він планує організувати призначення на такі вакансії. Залежно від обраного способу, державний орган може розмістити інформацію на офіційному вебсайті та сторінках в соціальних мережах державного органу, зробити розсипку серед кандидатів, які успішно пройшли усі етапи оцінювання під час останніх конкурсів у державному органі, повідомити про вакансію працівникам державного органу за допомогою внутрішніх каналів комунікації державного органу тощо.

Разом з тим, з долучених до матеріалів відзиву доказів слідує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області у період із 08.12.2022 по 18.04.2023 було оголошено про добори 246 разів. Рішення щодо оголошення про добір приймалось по декілька разів на одні і ті ж самі посади в зв`язку з відсутністю поданих резюме. Одночасно, відповідно до Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженим наказом Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за № 565/37901 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», Головним управлінням заповнювалася та подавалася Форма № 3-ПН до Житомирської філії Житомирського обласного центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Також, в цей період відповідачем було направлено 27 листів на адресу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області щодо працевлаштування працівників.

Інформація про оголошення добору на зайняття вакантних посад в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області неодноразово була розміщена на офіційній сторінці Fасеbоок. Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі персоналу на зайняття посад державної служби категорій «Б» та «В», мали можливість надіслати до Головного управління резюме. (Т. 2 а. с. 224-232).

Матеріали справи не містять доказів, що позивач подавала до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області резюме та відповідні документи для її працевлаштування.

Також необхідно відмітити, що станом на 07.03.2023 в Головному управлінні з`явилась вакантна посада провідного інспектора відділу з ретроконверсії № 1 управління з ретроконверсії (посада не відноситься до державної служби).

Враховуючи вимоги статей 184,186 КЗпП України зазначена посада була запропонована особі, яка має зазначені трудові гарантії. Особа погодилась із призначенням на посаду провідного інспектора відділу з ретроконверсії №1 управління з ретроконверсії. Враховуючи зазначене, можливість запропонування посади не державної служби іншим працівникам управління Фонду була відсутня.

Таким чином, виходячи з вищевстановлених обставин, суд дійшов висновку, що при звільненні позивачки голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та відповідач дотримались норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника та вжили всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством, щодо недопущення порушення права позивачки на працю, в зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд звертає увагу, що 09.12.2022 р. ОСОБА_1 було написано заяву на ім`я в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Прокопчука В.В. про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з дією на території України військового стану і, як наслідок виїзду нею за кордон з 09.12.2022, тривалістю 40 календарних днів. (Т. 1 а. с. 22).

По закінченню зазначеного періоду, 40 календарних днів, ОСОБА_1 на робочому місці не з`явилася, як не з`явилася на робочому місці до звільнення її в офіційному порядку. Відсутність на робочому місці ОСОБА_1 з нез`ясованих причин і не нарахування їй заробітної плати підтверджується Табелями обліку робочого часу починаючи з 19.01.2023. Отже, в даному випадку мало місце невиконання працівником трудових обов`язків за власним переконанням. (Т. 2 а. с. 41-44).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» підставою для виплати заробітної плати є безпосереднє виконання роботи працівником. Отже, враховуючи ту обставину, що в період з 19.01.2023 по 18.04.2023 ОСОБА_1 на роботу не з`являлася та трудову функцію як складову частину виду трудової діяльності не виконувала, тому відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 28.12.2022 у справі № 460/2675/18 (номер в ЄДРСР 108146603).

З урахуванням встановленого суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 43 Конституції України, Законів України «Про оплату праці», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про центральні органи виконавчої влади», ст. ст. 32, п. 6 ст.36, п.1 ст. 40, 47, 49-2, 116, 232, 233 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. у справі № 582/1001/15-ц, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76 - 82, 89, 188, 263, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, третя особа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області (), місце знаходження: майдан Корольова, 2, м. Житомир, 10014.

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (), місце знаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка