КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 363/3789/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4432/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Криштофа Ростислава Степановича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 листопада 2021 року (суддя Баличева М.Б.) у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у жовтні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми страхового відшкодування в розмірі 53 330,90грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 1 листопада 2018 року по вул. Богатирській, 3-Г у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «MitsubishiLancer», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .

Позивач посилався на те, що транспортний засіб «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна», тому на підставі звіту № 124-11-18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , та згідно із страховим актом № від 19 червня 2019 року на виконання зобов`язань за договором страхування страховиком було сплачено страхове відшкодування в розмірі 153 330,90грн.

Позивач зазначав, що цивільно-правова відповідальність відповідача на моменту ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом № АК/6643959 із лімітом відповідальності 100 000грн, а тому на підставі регресної вимоги № R/L26247 від 27 вересня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» була перерахована компенсація в розмірі 100 000грн в межах ліміту відповідальності. Отже, невідшкодованою залишилась сума завданої шкоди в розмірі 53 330,90грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 4 листопада 2021 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Криштоф Р.С. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні

позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та необґрунтованість рішення суду, так як суд не надав жодної відповіді на будь-який із аргументів відповідача, якими заперечувалися позовні вимоги.

Представник відповідача посилається на те, що позивачем не надано суду договору добровільного страхування, на підставі якого страховик виплатив страхове відшкодування на користь страхувальника за наслідками ДТП, не надано суду доказів, які підтверджують понесені потерпілою стороною збитки у заявленому розмірі 153 330,90грн, а надані суду рахунки ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» та платіжні доручення страхувальника є неналежними доказами.

Крім цього представник відповідач стверджує, що матеріали справи не містять будь-яких допустимих доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між зазначеною дорожньо-транспортною подією та завданням шкоди автомобілю «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , так як наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 6 листопада 2018 року, складений ТОВ «ІТС Моторс», є недопустимим доказом, оскільки виготовлений у відсутності відповідача, а при розрахунку суми страхового відшкодування було допущено порушення, яке полягало у визначенні розміру збитків на основі вартості запчастин на дату проведення оцінки, а не на дату дорожньо-транспортної пригоди.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 1 листопада 2018 року по вул. Богатирській, 3-Г у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у справі № 756/15054/18 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Транспортний засіб «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , 2016 року випуску, належить ТОВ «ОТП Лізинг», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно звіту № 124-11-18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ТОВ «ІТС Моторс» 6 листопада 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, становить 153 176грн 20коп.

Відповідно до рахунків ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» від 8 листопада 2018 року та від 18 грудня 2018 року, вартість ремонту автомобіля «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 153 330,29грн, яка була оплачена ТОВ «ОТП Лізинг» платіжними дорученнями від 19 листопада 2018 року та від 15 січня 2019 року.

1 листопада 2017 року між ТОВ «ОТП Лізинг» (страхувальник) та ПрАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (страховик) укладена додаткова угода № CAS0039592 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 01/001, згідно якої сторони домовилися продовжити строк дії договору про страхування автотранспорту № CAS0034510 на період часу із 23 листопада 2017 року по 23 листопада 2018 року. Згідно із Доповненням № 1 до зазначеної угоди, одним із застрахованих транспортних засобів є автомобіль «FordTransit», номер шасі НОМЕР_3 , 2016 року випуску.

На підставі страхового акту № від 19 червня 2019 року, складеного

ПрАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна», 20 червня 2019 року платіжним дорученням № 500165961 ПрАТ «СК Колоннейд Україна» перерахувало ТОВ «ОТП Лізинг» страхове відшкодування у розмірі 153 330,29грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом № АК/6643959 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, який був чинний на 1 листопада 2018 року.

За твердженням позивача ПрАТ «Страхова компанія Україна» виплатила страхове відшкодування у порядку регресу у розмірі 100 000грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 4 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Обмеження, зазначене у частині першій статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.

У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору, вимогам спеціального законодавства і відповідачем не доведено, а судами не встановлено, що розрахунок такої суми здійснений із порушенням умов договору або правил спеціального законодавства.

З наданих суду позивачем документів вбачається, що після настання страхового випадку ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» сплатило ТОВ «ОТП Лізинг» страхове відшкодування у розмірі 153 330грн 29коп. за ремонт автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить страхувальнику, а тому відповідно до положень статей 993, 1191 ЦК України та статті 23 Закону України "Про страхування" ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» має право на відшкодування суми в розмірі 53 330грн в порядку регресу із відповідача, який згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Також позивач зазначив, що страховик відповідача сплатив 100 000грн страхового

відшкодування у порядку регресу.

За таких обставин саме ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою Доводи апеляційної скарги, що позивачем не наданий повний договір добровільного страхування, на підставі якого сплатив ТОВ «ОТП Лізинг» страхове відшкодування, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки надана суду копія додаткової угоди до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 01/001 від 1 листопада 2017 року підтверджує обов`язок позивача сплатити страхове відшкодування за ремонт автомобіля, який був пошкоджений з вини відповідача.

При цьому відповідач не заперечував, що автомобіль «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , був пошкоджений у результаті його винних дій, і відповідачем не надано доказів, що він самостійно відшкодував власнику зазначеного автомобіля завдану у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду пошкодженням автомобіля.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобіля, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому, включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Позивачем надано суду копію звіту № 124-11-18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ТОВ «ІТС Моторс» 6 листопада 2018 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 153 176,20грн з урахуванням ПДВ. Також позивачем надані копії рахунків ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» від 8 листопада 2018 року та від 18 грудня 2018 року, згідно яких вартість ремонту автомобіля «FordTransit», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 153 330,29грн.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані суду документи не є належними доказами, так як не є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують проведення ремонтних робіт, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з наданих суду рахунків вбачається перелік запасних частин та ремонтних робіт, які необхідно провести для відновлення пошкодженого відповідачем автомобіля, а також докази оплати вказаних робіт ТОВ «ОТП Лізинг», що на думку колегії суддів, є належними доказами у підтвердження завданих власнику автомобіля збитків.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена також на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

З огляду на це, достатніми доказами фактично здійснених витрат по ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, є акт виконаних робіт або рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу; платіжне доручення, рахунок або товарний чек на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17; від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17.

Позивачем надані докази на підтвердження завданих власнику застрахованого автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_2 , збитків, а також докази оплати власником автомобіля ремонтних робіт, при цьому відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано, клопотання про проведення відповідної судової експертизи ним заявлено не було.

Твердження в апеляційній скарзі, що наданий суду актуалізований звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого ушкодження транспортного засобу від 6 листопада 2018 року, є недопустимим доказом, оскільки огляд транспортного засобу був проведений без участі відповідача та не надано докази направлення електронного повідомлення страховику відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до пункту 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 у редакції на час виникнення спірних правовідносин, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Пунктом 5.2 зазначеної Методики визначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником

дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду у справі № 645/2553/15.

З наданих документів вбачається, що представник страховика відповідача з`явився на огляд транспортного засобу 6 листопада 2018 року та додатковий огляд 8 листопада 2018 року, а у подальшому виплатив страхове відшкодування, не заперечуючи проти його розміру.

Крім того, відповідачем не зазначено, які саме пошкодження автомобіля ТОВ «ОТП Лізинг», зазначені оцінювачем або наведені у рахунках, не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою за його участю.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, діючі норми процесуального права покладають обов`язок не тільки на позивача довести свої позовні вимоги, а також і на відповідача покладається обов`язок довести свої заперечення.

Однак, за матеріалами даної справи вбачається, що відповідач обмежився тільки поданням відзиву на позовну заяву і не надав суду жодного доказу, який би спростував докази, надані позивачем, або поставили під сумнів їх дійсність та належність.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, що розмір завданих збитків необхідно визначати на час завдання шкоди, оскільки відповідно до положень ст. 1192 ЦК України відшкодування підлягають збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 53 330грн, як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Криштофа Ростислава Степановича залишити без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 листопада 2021 року - без змін.

Дію рішення Вишгородського районного суду Київської області від 4 листопада 2021 року поновити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук