печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Підпалий В.В. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного бюро розслідування про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кожевніков О.М. діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ДРБ про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, у якому просить суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію яка була озвучена під час трансляції на телемарафоні «Єдині Новини», радницею з комунікацій ДРБ, ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_3 «втік до мами на Волинь та переховувався від війни та несення служби шляхом самовільного залишення місця несення служби» та спростувати зазначену вище викладену недостовірну інформацію, шляхом публічного вибачення та спростування неправдивої інформації шляхом розміщення публічного вибачення на офісних медіа ресурсів ДРБ та в телемарафоні «Єдині Новини».

Суддя, дослідивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї копії документів, суддя вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 2, 4, 5, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

У відповідності до роз`яснень сформованих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що містяться у:

1) пункті 9, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу (2782-12) редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

2) пункті 11, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК (1618-15).

3) пункті 12, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) ( 1618-15 ). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

4) пункті 14, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви (заяви) вимогам статті 119 ЦПК (1618-15). Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право;

5) пункту 25, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що інформація яку сторона позивача вважає недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію було поширено радником з комунікацій ДБР - ОСОБА_4 , під час надання коментарів програмі ТСН телеканалу 1+1 в ефірі телемарафону «Єдині Новини», яка є доступною для перегляду на платформі «YouTubе» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Разом з тим, зі змісту кола учасників вбачається, що в якості відповідача залучено виключно Державне бюро розслідування, однак з необґрунтованих підстав до кола учасників справи не залучено автора цієї інформації; особу яка поширила недостовірну інформацію та є її джерелом; редакцію відповідного засобу масової інформації яка випустила у світ недостовірну інформацію; власника веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал.

Обґрунтовуючи вимоги позову сторона позивача вказує, що оспорювана інформація не відповідає обставинам справи та є наклепом, щодо ОСОБА_1 оскільки під час розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у м. Києві та приймав участь у обороні нашої Держави, що підтверджується матеріалами справи в цілому та іншими доказами, оскільки 25.02.2023 року ОСОБА_1 , було отримано команду від вищого керівництва про необхідність прибуття до м. Києва, з метою захисту столиці від агресора, що безпосередньо останнім було виконано.

Також сторона позивача у своєму позову стверджує, що розповсюджена ДБР інформація , зокрема, спричинила збитки його діяльності.

Разом з тим, зі змісту матеріалів наявних у провадженні судді вбачається відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що підтверджують:

- існування та зміст наказу вищого керівництва про переміщення ОСОБА_1 до м. Києва з метою участі у виконанні спеціальних завдань, пов`язаних з обороною м. Києва;

- участь ОСОБА_1 у виконанні спеціальних завдань, пов`язаних з обороною м. Києва;

- факт заподіяння ОСОБА_1 збитків, а також відомостей про яку саме діяльність ОСОБА_1 йдеться у позові.

Сторона позивача вказує, що перебування ОСОБА_1 на захисті територіальної цілісності України та її столиці підтверджується фотокарткою з м. Києва з відміткою про геолокацією, дату та час фото, а також іншими матеріалами.

Разом з тим, зі змісту наявних матеріалів вбачається відсутність «інших матеріалів» якими підтверджується означена обставина, втому числі й інших обставин на які посилається позивач.

Крім того, суду не надано жодних доказів, що підтверджують походження та оригінальність наданого доказу, а також той факт, що на зображенні наданому суду зображено безпосередньо ОСОБА_1 .

Між тим, сторона позивача у своєму позові вказує, що у провадженні Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження № 0000257 від 14.04.2022 року, в межах якого ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України.

Разом з тим, стороною позивача не надано суду жодних доказів, що підтверджують стан означеного кримінального провадження, а також необґрунтованість та скасування отриманої підозри.

Щодо невідповідності змісту позовних вимог слід зазначити, що прохальна частина позову не є вичерпною та такою що спрямована на відновлення особистих немайнових прав позивача, з огляду на наступне.

Так, вимога прохальної частини позову в частині визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача не містить відображення про дату, час та місце розповсюдження недостовірної інформації, яка саме інформація, який її зміст та обсяг підлягає спростуванню відповідачем (фрази, частини фраз, певні речення, окремі висловлювання, подані заяви в цілому тощо).

Вимога про спростування оспорюваної інформації не містить відображення про те, ким, яким чином та у який спосіб оспорювана інформація підлягає спростуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору мотивоване тим, що він має статус учасника бойових дій, на підставі чого він може бути звільнений від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Так відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим правовий статус учасників бойових дій, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так у статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у даній справі.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) вказано, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12,22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18). Підстави для відступу від неї відсутні».

Так, згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як визначено у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі, що складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як визначено у ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 684,00 грн.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що стороною позивача заявлено 2 (дві) вимоги немайнового немайнового характеру.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. з розрахунку (1073,60 грн. х 2) та надати суду оригінали доказів його сплати до спеціального рахунку Печерського районного суду м. Києва за реквізитами розміщеними на веб-сайті суду за посиланням https://pc.ki.court.gov.ua/sud2606/gromadyanam/tax/.

З огляду на викладене, для усунення недоліків позовної заяви стороні позивача необхідно:

1) уточнити коло учасників справи у відповідності до вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в тому числі й відповідно до кола осіб на права, інтереси та обов`язки яких може вплинути можливе рішення суду відповідно до вимог сформованих у прохальній частині позову;

2) надати суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, що підтверджують:

- існування та зміст наказу вищого керівництва про переміщення ОСОБА_1 до м. Києва з метою участі у виконанні спеціальних завдань, пов`язаних з обороною м. Києва;

- участь ОСОБА_1 у виконанні спеціальних завдань, пов`язаних з обороною м. Києва;

- «інші матеріали» якими підтверджується означена у позовній заяві обставини, та на які сторона позивача посилається у своїй заяві;

- стан кримінального провадження № 0000257 від 14.04.2022 року, а також необґрунтованість та скасування підозри врученої ОСОБА_1 ;

- факт заподіяння ОСОБА_1 збитків, а також відомості про яку саме діяльність ОСОБА_1 йдеться у позові;

3) викласти зміст вимог прохальної частини позовної заяви таким чином, що відображатиме дату, час та місце розповсюдження недостовірної інформації, яка саме інформація, який її зміст та обсяг підлягає спростуванню (фрази, частини фраз, певні речення, окремі висловлювання, подані заяви в цілому тощо), а також викласти зміст (фрази, частини фраз, певні речення, подані заяви в цілому тощо) та спосіб спростування інформації, який має відповідати способу у який поширювалася недостовірна інформація.

4) надати суду оригінали доказів сплати судового збору у розмірі 2 147,20 грн.

Роз`яснити стороні позивача, що заява про усунення недоліків позову, її копія та копії всіх документів, що додаються до неї у відповідності до ч. 1 ст. 177 ЦПК України повинні бути надані у відповідності до кількості відповідачів та третіх осіб.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини третьої ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185, 353 ЦПК України суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного бюро розслідування про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, - залишити без руху.

Роз`яснити заявнику, можливість усунути виявлені недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Підпалий