ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7429/23 Справа № 199/1533/23 Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року позивач звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу.

В обґрунтування позову зазначила, що з 05.09.2009 по 25.09.2019 позивач та відповідач перебували у шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2019 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час перебування у шлюбі, сторонами був придбаний транспортний засіб Skoda Fabia, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та 29.09.2016 вказаний автомобіль зареєстрований на відповідача.

01.12.2018 відповідач вказаний транспортний засіб продав третій особі за 5300 доларів США, що в еквіваленті на дату продажу складало 149576 грн.

Договір купівлі-продажу автомобіля було укладено відповідачем без згоди позивача, кошти від продажу автомобіля позивач не отримувала.

24.09.2018 позивачем було замовлено та оплачено транспортний засіб Nissan Leaf, 2013 року випуску, який був поставлений на облік 13.04.2019.

На час придбання вказаного автомобіля між сторонами було досягнуто усної домовленості, що автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 залишає собі та не претендує на придбаний автомобіль Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ім`я позивача.

Кошти, отримані відповідачем з продажу автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 не могли бути використані на покупку автомобіля Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки вартість останнього було оплачено 24.09.2018, тобто до продажу автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 .

Оскільки між сторонами до розірвання шлюбу була досягнута домовленість щодо користування та подальшого володіння автомобілями, після припинення шлюбних стосунків, позивач вважає, що її право на автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 було порушено в момент звернення відповідача до суду з позовом про поділ автомобіля Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме в листопаді 2022 року (справа № 199/8152/22).

Тому, позивач вважає, що строк позовної давності щодо звернення до суду із зазначеним позовом позивачем не порушено.

Тому, позивач просить визнати транспортний засіб Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя та стягнути на її користь частину ринкової вартості аналогічного автомобіля на момент розгляду справи про поділ майна.

Ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia, 2010 року випуску за висновком Запорізької товарної біржі «Гілея» складає 206610 грн. Вартість частки спірного автомобіля складає 103305 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/2 частки автомобіля придбаного під час шлюб, марки Skoda Fabia, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , суму в розмірі 103 305 (сто три тисячі триста п`ять) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 2173 (дві тисячі сто сімдесят три) грн. 60 коп.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділу.

Визнано транспортний засіб Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2009 року.

Рішенням Амур-нижньодніпровського району м.Дніпропетровська від 25 вересня 2019 шлюб було розірвано (а.с.13).

У період перебування сторін у шлюбі було придбано автомобіль Skoda Fabia, 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 . Право власності на зазначений автомобіль було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (а.с.143).

01 грудня 2018 року зазначений автомобіль було продано третій особі за 5 300 доларів США, що в еквіваленті на дату продажу складало 149 576 грн. Факт відчуження автомобіля підтверджується відповіддю МВС від 14 квітня 2023 року (а.с.16).

Відповідно до висновку про вартість майна складеного Запорізькою товарною біржею Гілея 15 лютого 2023 року вартість автомобіля Skoda Fabia на дату оцінки, тобто на 15 лютого 2023 року складає 206 610 грн. (а.с.123-138).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з урахуванням статей 60, 70 СК України, висновку про вартість майна, виходив з того, що автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, частки якого є рівні, тому дійшов висновку про стягнення на користь позивача 1/2 вартості автомобіля, який відповідач продав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).

Отже, закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Установивши, що відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди позивача (дружини) та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про компенсацію позивачу 1/2 вартості проданого відповідачем автомобіля, з врахуванням висновку про вартість майна.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив обставини і відповідні ним правовідносини.

Щодо застосування строку позовної про який зазначено відповідачем в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)».

Колегією суддів встановлено, що про застосування позовної давності було заявлено лише в апеляційній скарзі. Відповідач в суду першої інстанції про необхідність застосування позовної давності не заявляв.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку позовної давності, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідач був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції та надавав відзив на позовну заяву та пояснення до суду першої інстанції, однак не заявляв вимоги про застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності, необґрунтованості, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: