____________________________________________________________________________
Справа № 508/552/23
Провадження № 2/947/3477/23
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Гниличенко М.В.
при секретарі Тіщенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -
01.06.2023 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, звернулась до Миколаївського районного суду Одеської області із позовом до відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Ісламської Республіки Пакистан, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 27.04.2021 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 739, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін дітей немає, однак, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує.
Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 14.06.2023 року передано цивільну справу № 508/552/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за підсудністю до Київського районного суду м.Одеси.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 11.07.2023 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.
Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.
Відповідно до ч.7 ст.187 ЦПК України судом для з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача було здійснено запит до адресного бюро, з відповіді якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Знятий з обліку 05.01.2023 року. З урахуванням положень ч.9 ст.28 ЦПК України, дана цивільна справа підсудна Київському районному суду м.Одеси./ а.с. 26/.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гареєв Є.Ш. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, через канцелярію суду надали письмову заяву, якою позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, справу розглянути за їх відсутності та не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, шляхом рекомендованого поштового повідомлення та оголошення на сайті судової влади, однак причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
При викладених обставинах та з огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м.Гуджрат, громадянин Ісламської Республіки Пакистан, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, 27.04.2021 року уклали шлюб, який зареєстрований Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 739, що вбачається із свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 27.04.2021 року. /а.с.4/.
Судом встановлено, що від шлюбу у сторін дітей не має.
Відповідно до вимог ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Відповідно до ст.279 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України.
Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.
Згідно п.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців.
У ст.18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах.
Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України.
Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на території України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом це норми ст.ст.27,28 ЦПК України в новій редакції 2017 року.
Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України.
Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно з ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть, втрачено почуття любові та довіри, спору щодо поділу спільного майна не існує.
Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 81,89, 211, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.13, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Ісламської Республіки Пакистан, зареєстрований 27.04.2021 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 739, які від шлюбу дітей не мають розірвати.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкою України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Ісламської Республіки Пакистан, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2023 року.

Суддя Гниличенко М. В.