Справа № 128/2941/23

РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

при секретарі - Савченко Я.С.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради про визнання членом сім`ї померлого квартиронаймача, визнання незаконним рішення Стрижавської селищної ради та зобов`язання Стрижавської селищної ради вчинити дії, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Стрижавської селищної ради про визнання членом сім`ї померлого квартиронаймача, визнання незаконним рішення Стрижавської селищної ради та зобов`язання Стрижавської селищної ради вчинити дії, мотивуючи власні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба, ОСОБА_2 , яка отримала квартиру АДРЕСА_1 працюючи в установі ІВ 301/81. На даний час квартира перебуває у комунальній власності Стрижавської територіальної громади. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 , який з 1991 році проживав з бабусею ОСОБА_2 та з його матір`ю ОСОБА_4 та з ним у вищезазначеній квартирі. Пояснює, що місце реєстрації проживання його матері було зареєстроване в АДРЕСА_2 , то і він будучи неповнолітнім в 2010 році, був зареєстрований за адресою матері. В подальшому, після того, як його батьки розійшлися і перестали проживати разом, він залишився з батьком і бабусею, оскільки батько на той час вже хворів і не міг надати належної допомоги бабусі, яка потребувала сторонньої допомоги. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, купляли продукти харчування та предмети домашнього вжитку, здійснювали поточний ремонт квартири. Надалі, після набуття ним повноліття, витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг були виключно його обов`язком. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся ОСОБА_2 . Вказує, що на той час йому було 18 років. Батько звернувся в Стрижавську селищну раду щодо його реєстрації в квартирі, однак отримав відмову, в зв`язку з тим, що право власності на квартиру не оформлено належним чином після смерті бабусі. Спадщину після смерті бабці батько прийняв як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що передбачено ст.1268 ЦК України. До нотаріальної контори не звертався, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру були відсутні. Також вказує, що після смерті батька він зі своєю родиною проживає в даній квартирі, оплачує комунальні послуги, це є єдиним місцем проживання для нього та його родини. Після смерті батька, відповідно до законодавства, позивач прийняв спадщину, звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори та подав заяву, як єдиний спадкоємець за законом про прийняття спадщини. Була заведена спадкова справа № 17/2022, однак йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи що посвідчують право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до закону «Про приватизацію», позивач звернувся з заявою в селищну раду про надання дозволу на безкоштовну приватизацію квартири АДРЕСА_1 . 04 листопада 2022 року рішенням № 8 Стрижавська селищна рада Вінницького району відмовила йому в передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю ордеру на жиле приміщення та відсутністю підтвердження постійного проживання в даній квартирі.

Позивач вважає, що набув право користування спірною квартирою на підставі статті 64 ЖК України, тому що постійно проживає у ній, як член сім`ї наймача, тому вимушений звернутися до суду з цим позов для захисту своїх прав, а саме щодо визнання його квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язати Стрижавську селищну раду передати йому у власність квартиру в порядку безоплатної приватизації.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лещенко С.В. не з`явилася, подала заяву про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має. Справу просить завершити розглядом у їх відсутність.

Відповідач Стрижавська селищна рада в особі Павловської М.Ю. в судове засідання не з`явилися, при вирішенні судового спору покладаються на розсуд суду та просять розглянути у їх відсутність.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом є встановленим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_2 (а.с.11).

Факт родинних відносин між померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як між матір`ю та сином підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 за яким матір`ю є ОСОБА_2 та батько ОСОБА_5 (а.с.9).

Померлий ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 , що також підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_3 (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відповідно до законодавства, ОСОБА_1 прийняв спадщину, звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори та подав заяву, як єдиний спадкоємець за законом про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа № 17/2022, однак ОСОБА_1 було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи що посвідчують право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13, 14).

Як вбачається з листа Архівного відділу від 14.03.2022 року, відомостей про виділення або видачу ордеру на квартиру ОСОБА_3 не виявлено (а.с.15).

Довідкою № 45 від 29.06.2022 року, КП «ВООБТІ» вказано, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 не проводилася (а.с.16).

З листа Стрижавської селищної ради від 22.07.2022 року, вбачається, що за адресою: квартира АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_3 інших зареєстрованих осіб з 14.12.1991 року по 04.09.2021 року не було (а.с.17).

Після смерті батька ОСОБА_3 позивач зі своєю родиною проживає в даній квартирі, оплачує комунальні послуги, це є єдиним місцем проживання для позивача та його родини (а.с.18).

Після смерті бабусі ОСОБА_2 її син ОСОБА_3 постійно проживав в даній квартирі, що підтверджується: - копією договору № 1324 про надання житлово-комунальних послуг від 01.03.2013, між ОСОБА_3 та КП «Турбота» Стрижавської селищної ради щодо квартири АДРЕСА_1 (а.с.24-25; -копією поквартирної картки на квартиру, що ОСОБА_2 , значиться квартиронаймачем даної квартири, також зазначені члени її сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.23); - копією картки реєстрації, де вбачається що ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі 14.12.1991 року до дня його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до закону «Про приватизацію», ОСОБА_1 звернувся з заявою в селищну раду про надання дозволу на безкоштовну приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с.19).

04 листопада 2022 року рішенням № 8 Стрижавська селищна рада Вінницького району відмовила ОСОБА_1 в передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю ордеру на жиле приміщення та відсутністю підтвердження постійного проживання в даній квартирі (а.с.20).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року ( із змінами та доповненнями ) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

У частині десятій статті 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Серед них має бути і копія ордера про надання жилої площі, а також документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

У відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 вселилася на законних підставах до квартири у грудні 1991 року, та з того часу постійно проживала до дня своєї смерті у квартирі, разом з членами своєї сім`ї.

Відповідно до ст. 72 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», яка діяла на час вселення позивача до квартири, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а зі її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Видача дублікату ордеру чинним законодавством не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц за позовом ОСОБА_6 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії дійшла наступного висновку: «Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок, що позивач виконав вимогу пункту 18 Положення щодо надання ордера про надання жилої площі, надалі спірну квартиру включено до житлового фонду постійного проживання рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2014 року № 809. При цьому необхідно врахувати, що зі зміною власника житлового фонду і категорії житла його статус як службового втрачено. Разом з тим чинний ЖК УРСР не вимагає від наймача отримання іншого ордера з урахуванням природи останнього як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі і правомірно ним користується.»

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

Отже, враховуючи те, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача.

Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. (постанова Верховного Суду від 12 березня 2020 року № 483/731/19)

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною відмови органу приватизації Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в приватизації квартири, яка знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що позивачем правомірно реалізовано його право на приватизацію займаної ним квартири з огляду на наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 як внук відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України вселивсь у спірну квартиру у 1994 році з народження на підставі ордеру як член сім`ї ОСОБА_2 відповідального наймача квартири за адресою: кв. АДРЕСА_1 , після смерті наймача ОСОБА_2 батьком позивача було змінено особовий рахунок на своє ім`я.

Докази оспорення та визнання недійсним ордеру в матеріалах справи відсутні.

Позивач зареєстрований за адресою спірної квартири та постійно проживає в ній по день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 04.11.2022 року № 8.

Докази наявності у позивача на праві власності та/або на праві користування іншого житла в матеріалах справи відсутні.

Позивачем ОСОБА_1 на виконання вимог пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 було надано відповідачу весь визначений перелік документів, який досліджено даним рішенням суду, що не спростовано оскаржуваним рішенням від 04.11.2022 року № 8.

При цьому суд визнає необґрунтованою відмову відповідача у приватизації на позивача ОСОБА_1 спірної квартири з підстав ненадання ним засвідченого належним чином копії ордеру, - оскільки відповідальним квартиронаймачем на виконання ст. 72 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», яка діяла на час вселення позивача до квартири, при вселенні в надане жиле приміщення оригінал ордеру було передано у житлово-експлуатаційну організацію, та у зв`язку із зміною балансоутримувачів будинку, ордер з часом було втрачено, тобто ордер втрачено не з вини позивача, тому відмова відповідача у приватизації позивачем квартири з підстав відсутності ордеру, який втрачено балансоутримувачем будинку, - є такою, що порушує законодавчо встановлене право позивача на приватизацію квартири, яке підлягає захисту у даному провадженні.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Серед членів сім`ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім`ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом даних правових норм особа може набути право користування жилим приміщенням не лише у зв`язку із включенням її до ордеру на вселення в це приміщення, а й у зв`язку із вселенням її до наймача як члена його сім`ї.

Відповідно до ст. 3СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що з часу свого народження, ОСОБА_1 проживав разом з покійними бабою та батьком, вели спільне господарство і між ними фактично склалися відносини найму житла, а саме, позивач користувався і на даний час користуюсь передбаченими для наймача житла правами та виконує встановлені для наймачів житла зобов`язання (постійно проживає і користується жилим приміщенням, несе всі витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг тощо). Відтак, можна прийти такого висновку, що позивач є членом сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_2 і правомірно набув право користування жилим приміщенням, та як наслідок набув всі права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Основний квартиронаймач ОСОБА_2 та член сім`ї наймача ОСОБА_3 , ніколи не оспорювали у встановленому законом порядку моє право на постійне проживання та користування даною квартирою. Як визначено ч.1 ст.106 ЖК України, ст.824 ЦК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Таким чином, смерть наймача житлового приміщення за умови наявності підтвердження належності особи до членів його сім`ї та користування належним наймачеві житловим приміщенням, в своїй сукупності надають такій особі право вимагати заміни сторони наймача за договором найму із оформленням його на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою без зміни попередніх умов найму (ч.2 ст.824 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач бажає судові витрати залишити за собою.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 47 Конституції України, ст. 345 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 58, 59 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Вирішив:

Позов задоволити.

Визнати членом сім`ї померлого квартиронаймача ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 . її онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

Визнати незаконним рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району, Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади №8 від 04 листопада 2022 року про відмову у надані ОСОБА_1 дозволу на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_3 . та зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району, Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади вирішити питання про передачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області; адреса: смт. Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги,7, Вінницького району Вінницької області.

Суддя Ірина ГАНКІНА