Дата документу 07.11.2023
Провадження № 2-о/334/425/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника (в порядку глави 2 ЦПК України),

встановив:

07 листопада 2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району м. Запоріжжя про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника (в порядку глави 2 ЦПК України), в якій заявники просять визнати недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити над ним опіку та призначити його опікуном ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя доходить наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заява подається до суду в письмовій формі і підписується заявником або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, що зазначено у частині другій статті 175 ЦПК України

Згідно зі статтею 296 ЦПК України заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги; заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до статті 2 СК України цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання; сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком; сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Відповідно до частин другої та третьої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа.

В заяві зазначено, що ОСОБА_3 є вітчимом заявника, оскільки його мати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають однією сім`єю та не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до норм СК України вітчим та пасинок мають взаємні права та обов`язки. Проте, вітчимом є чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати і дитина постійно проживають однією сім`єю. Перебування у шлюбі з матір`ю дитини є обов`язковою умовою набуття особою статусу вітчима. Такий висновок випливає з контексту статті 268 СК України, згідно з якою особа може бути звільнена від утримання пасинка або падчерки у разі негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини. Отже, проживання особи з батьком (матір`ю) дитини у фактичних шлюбних відносинах не створює в неї прав та обов`язків мачухи або вітчима.

За таких обставин суддя дійшов висновку про те, що заявник ОСОБА_2 не є членом сім`ї або близьким родичем ОСОБА_3 , а отже не є особою, якій частиною третьою статті 296 ЦПК України надане право на звернення до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною.

До того ж, заява про визнання особи недієздатною повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст.175 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться у ст.297 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є, зокрема: наявність у громадянина хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; інші обставини; суд досліджує висновок судово-психіатричної експертизи, довідки з медичної установи, довідки про постановку на облік у психіатричній установі, виписки з історії хвороби тощо.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

В поданій до суду заяві заявники просять визнати недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому встановлено діагноз: «Ішемічний інсульт».

При цьому слід зазначити, що обмеження особи у здатності самостійно обслуговувати себе та потребування сторонньої допомоги не свідчать самі по собі про наявність саме психічного розладу.

Фізична хвороба є підставою для визнання особи інвалідом, надання такій особі постійного догляду, соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», але не є підставою для визнання фізичної особи недієздатною.

В порушення зазначених вимог процесуального та матеріального закону, заявником в обґрунтування своїх вимог не було зазначено та не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 будь-якого психічного розладу (психічного захворювання), діагностованого лікарями, та яке існує на дату звернення до суду з вищевказаною заявою, зокрема, виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування на обліку особи у психіатричних лікувальних закладах тощо.

Згідно ч.1 ст.298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Відсутність буд-яких відомостей про хронічний, стійкий психічний розлад особи позбавляє суд можливості вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи - однієї з процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справи про визнання фізичної особи недієздатною.

Призначення судово-психіатричної експертизи без достатньо обґрунтованих доводів про наявність у ОСОБА_3 саме стійкого, хронічного психічного розладу станом на день подання заяви - суперечить вимогам закону.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Доступ до правосуддя в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Відтак, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, вказану заяву необхідно повернути заявникам.

Керуючись статтями 175, 185, 260, 294, 296 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву повернути заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається http://court.gov.ua/fair.

Суддя: Коломаренко К. А.