Справа № 286/4299/23
У Х В А Л А

02.11.2023 м. Овруч

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Кулініч Я.В. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем,

В С Т А Н О В И В:

17.10.2023 ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області, що знаходиться за адресою: м.Овруч, вул.Т.Шевченка, 31А Коростенського району Житомирської області в якій просить встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на момент смерті останньої, ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю протягом останніх п`яти років в АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що її дядько, ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла в м.Овруч ІНФОРМАЦІЯ_3 . Приблизно вісім останніх років до своєї смерті ОСОБА_2 дуже хворіла, тому позивачка взяла на себе обов`язок щодо піклування та догляду за нею, а саме: купувала продукти харчування, ліки, робила все для задоволення її життєвих потреб, вони були зареєстровані за різними адресами, але фактично тривалий час проживали разом. Померла не встигла розпорядитись своїм майном на випадок смерті, не склала заповіт. Так як вона спільно проживала із ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років до її смерті, то згідно чинного законодавства, має право на отримання майна як спадщини, що належало померлій, а саме квартири, що належала померлій.

Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суддя встановив наступне.

Відповідно до положень статті 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 зазначено, що: "відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку".

Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є саме постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину).

Отже, реалізація права на звернення до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем для подальшого набуття права позивача на спадкування здійснюється після відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як вбачається з наданих матеріалів, позивач, не дочекавшись завершення процедури досудового врегулювання спору, а саме видачі нотаріусом свідоцтва на право на спадщину чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, звернувся до суду з даним позовом.

Суд при здійсненні своїх функцій не може підміняти інші органи, які повноважні вчиняти відповідні дії.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави (рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, рішення у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 259-261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Овруцької міської ради Коростенського району Житомирської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкоємцем - повернути.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Я. В. Кулініч