Номер провадження № 2/521/4430/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 204, в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики через свого представника звернулась ОСОБА_3 . В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який 01.02.2017 року надав у позику, відповідачу ОСОБА_4 , грошові кошти у розмірі: 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США у строк до 5 років, шляхом погашення щомісячно по 1 000 (одна тисяча) доларів США. Строк повернення позики становив до 01.02.2022 року. ОСОБА_4 частково виконував умови договору позики, та до квітня 2019 року повертав грошові кошти, загалом було повернуто 26 000 доларів США, але остання оплата за договором позики від 01.02.2017 року відповідачем ОСОБА_4 проведена в квітні 2019 року, у зв`язку з чим залишок основного боргу становить 24 000 доларів США. Представник позивача зазначає, що спадкоємцем до майна померлого, а також всіх його прав та обов`язків є дружина спадкодавця ОСОБА_3 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадок. У зв`язку з тим, що борг відповідач не повернув, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення боргу за договором позики, 3% інфляції з 01.04.2019 року по 01.06.2023 року за кожен день прострочення зобов`язання, що складає 3000 доларів США, а також витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 23.06.2023 року було постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, посилаючись та те, що ОСОБА_4 всі грошові зобов`язання перед ОСОБА_5 були виконані ще за його життя, а тому позовні вимоги є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Крім цього представник відповідача наголошував на тому, що розписка, на яку посилається позивач не може вважатися договором позики.

30 жовтня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача наголошує на тому, що представником відповідача жодними належними доказами не спростовано обставин викладених у позовній заяві, відповідачем не доведено виконання грошових зобов`язань, а тому доводи відповідача є безпідставними.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та підтримав позицію викладену у відзиві. З будь-якими клопотаннями або заявами не звертався.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ст. 57 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.02.2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, про що останнім власноруч складена розписка щодо отримання у борг грошових коштів у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисячі) доларів США.

Умови позики передбачали строк повернення грошових коштів у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США у строк до 5 років, шляхом погашення щомісячно по 1 000 (одна тисяча) доларів США.

Отже строк повернення позики становив до 01.02.2022 року.

ОСОБА_4 частково виконував умови договору позики, та до квітня 2019 року повертав грошові кошти, загалом останнім було повернуто 26 000 доларів США.

Остання оплата за договором позики від 01.02.2017 року відповідачем ОСОБА_4 була проведена в квітні 2019 року, у зв`язку з чим основний борг становить 24 000 доларів США, що підтверджується відмітками про повернення коштів у розписці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.08.2019 року виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Спадкоємцем померлого ОСОБА_5 за заповітом є його дружина ОСОБА_3 позивач по справі.

Ні відповідачем, ні його представником не спростовано факт отримання коштів вказаних у розписці та не надано суду доказів на підтвердження повернення у повному обсязі коштів отриманих в борг.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Кодексу).

Об`єктами спадкування є цивільні права та обов`язки спадкодавця, що можуть ( мають здатність) переходити у спадщину.

Сукупність цих прав і обов`язків називається спадщиною або спадковою масою (спадковим майном). У спадковому праві ці поняття використовуються як рівнозначні, хоча точнішим є термін «спадщина», як такий, що охоплює сукупність цивільних прав і обов`язків спадкодавця. Спадкоємці не можуть прийняти тільки права і відмовитися від прийняття обов`язків. Спадщина приймається не в частині, а в цілому.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено склад спадщини - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, судом встановлено, що позивач прийняла спадкові права спадкодавця в цілому, а відтак, отримала право на пред`явлення даного позову про стягнення заборгованості за договором позики.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, згідно розрахунку 3% річних від суми позики, представник позивача зазначила, що у зв`язку з невиконанням умов Договору позики, та у зв`язку з тим, що позика була взята в доларах, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь залишок боргу в розмірі: 24 000 доларів США, а також 3% річних за борговою розпискою від 01.02.2017 року, що становить з квітня 2019 року по 01.06.2023 року (1522 дня) 3000 доларів США.

Так, нормами діючого ЦК України визначені виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 533 ЦК України 1) грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. 2). якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Матеріалами справи встановлено, що предметом Договору позики укладеного між сторонами 01.02.2017 року є валютна одиниця - 50 000 доларів США.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку з цим, судом в даній справі приймаються до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24.02.2022 року (справа № 756/1712/21) згідно якої Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступних висновків, а саме «… Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні…»

Отже, в даному випадку, судом приймаються до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24.02.2022 року (справа № 756/1712/21), оскільки, предметом розгляду даної справи є такі ж правовідносини, що стались між сторонами, що були предметом розгляду Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Крім іншого, суд зазначає, що згідно розписки основне зобов`язання визначено саме у розмірі: 50 000 доларів США.

Відповідачем на підтвердження виконання умов Договору не надано жодного належного та допустимого доказу. Не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження оплати за розпискою.

Судом, протягом часу розгляду справи, були створені усі умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що полягають в наданні доказів на спростування обставин позову, або наданні доказів на виконання умов договору, справа неодноразово призначалась до слухання.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ст. 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, а саме: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведені обставини позовних вимог та надані достатні докази на їх підтвердження, інших доказів суду не надано про їх витребування питання не порушувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі: 9873,60 гривні.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 202, 207, 525, 526, 533, 610, 626, 627, 1046, 1047, 1049,1216,1218 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141,247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) заборгованість в порядку правонаступництва за договором позики (розписка) від 01.02.2017 року у загальному розмірі 27 000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 873 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2023 року.

Суддя: Д.Д. Громік