РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди за бездіяльність обласної прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом в якому просив: 1. Витребувати у судді Заярного А.М. кримінальне провадження №0000020 від 12.08.2016; 2. Стягнути з відповідачів на його користь 100000 грн моральної шкоди; 3. Викликати свідків.

Стислий виклад позиції позивача.

Рішенням суду першої інстанції у справі № 130/899/23 йому відмовлено у задоволенні заяви, порушити кримінальну справу за бездіяльність прокурора Прокопчука Д.В. під час досудового слідства по кримінальному провадженню № 000020 від 12.08.2016, провадження по якому триває більше 7 років. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.05.2023 це рішення скасоване. Йому спричинена шкода за невиконання вимог КПК щодо швидкого та неупередженого слідства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив його позовні вимог задовольнити.

Стислий виклад позиції відповідачів.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву про безпідставність позовних вимог.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

Ухвалою судді 19.06.2023 було відкрито провадження у справі.

06.07.2023 від Вінницької обласної прокуратури надійшов відзив.

17.07.2023 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, а підготовче провадження відкладено.

18.07.2023 від Державної казначейської служби України надійшов відзив.

13.09.2023 ухвалою суду підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. У підготовчому засіданні повторно було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів та клопотання про виклик свідків, у задоволенні яких відмовлено.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.05.2023, якою ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2023 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо невнесення відомостей до ЄРДР скасовано. Скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано прокурора Жмеринської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2023 (а.с.2-3).

Мотив суду. Норми права, які застосував суд.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно ч.2 ст. 2, ч.1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Органи досудового розслідування функціонують у складі поліції (п. 3 ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про Національну поліцію»). У відповідності до частини 3 статті 19 цього Закону, держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Згідно з ч. 1 ст. 2 цього закону на прокуратуру покладаються такі функції: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Згідно з ч. 1 ст. 7 цього закону систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу (частина друга статті 303 КПК України).

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру» ).

Здійснюючи функції досудового слідства, слідчий є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України. У відповідності до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

А тому притягнення слідчого, дізнавача або прокурора до цивільної відповідальності за кожне прийняте процесуальне рішення, з якими не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на органи досудового слідства задля прийняття вигідного для сторони кримінального провадження рішення в будь-який спосіб.

Тобто, під час досудового розслідування слідчий, дізнавач та прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Тому суд має зберігати баланс (рівновагу), між інтересами конкретної сторони кримінального провадження (яка скаржиться) і іншими його учасниками, дотримуючись принципу законності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач, в зв`язку з ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.05.2023 у справі № 130/899/23, якою скасовано ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду, зобов`язано прокурора Жмеринської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2023 про злочин відносно прокурора Прокопчука Д.В., який він пов`язує із допущеною ним бездіяльністю під час досудового слідства по кримінальному провадженню № 000020 від 12.08.2016, провадження по якому триває більше 7 років, просить стягнути з відповідача на його користь моральна шкоду в розмірі100000 грн.

Також позивач звертає увагу суду, що в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 30.05.2023 констатовано, що у кримінальному провадженні № 000020 неодноразово були скасовані постанови слідчого про закриття кримінального провадження слідчим суддею.

Суд вважає, що сам факт постановлення слідчим суддею, апеляційним судом ухвали за результатом розгляду скарги в порядку глави 26 КПК України не встановлює незаконність чи протиправність рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури і не є підставою для стягнення моральної шкоди, про заподіяння якої заявляє позивач.

Постановлення слідчим суддею процесуальних ухвал не тягне наслідків цивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що стверджувана позивачем бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якої постановлена зазначена позивачем ухвала слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача та притягнення його до цивільно-правової відповідальності, а це має бути перевірено в ході досудового розслідування, ініційованого ОСОБА_1 .

Також, суд звертає увагу на установлену практику Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.11.2019 по справі №462/6400/18, що сам по собі факт скасування постанови про закриття кримінального провадження не підтверджує незаконність дій відповідача, оскільки постанова скасована з процесуальних питань.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК). Відшкодування моральної шкоди не має перетворюватись у спосіб заробітку (наживи), а має носити виключно компенсаційний характер при наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України, яких судом у цій справі не встановлено.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 про заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, не підтверджені належними доказами, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки ОСОБА_1 звільнений при подачі позову від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3-13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), Державна казначейська служба України (місцезнаходження: 10601 м. Київ, вул. Бастіона, 6, ), Вінницька обласна прокуратура (місцезнаходження: 21050 м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 02.11.2023