Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 359/3661/23
Номер провадження 22-ц/824/14028/2023
Головуючий у суді першої інстанції С.С. Чирка
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
01 листопада 2023 року місто Київ

Номер справи 359/3661/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Пасічник К.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 ,

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2023 року постановлену у складі судді Чирки С.С., в приміщенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

у с т а н о в и в :

В липні 2023 року представник позивача - адвокат Кириченко Р.Ю., в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та посилався на те, що ним пред`явлений до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. про скасування державної реєстрації та права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Позивач у позовній заяві просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між громадянином України ОСОБА_2 та Громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 від 21 жовтня 2021 року, зареєстрований в реєстрi за № 1120, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 61055943 вiд 21.10.2021, визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 від 09 лютого 2023, зареєстрований в ресстрі за № 216, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 66380517 від 13.02.2023, витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер :01:019:0509.

25.07.2023 ухвалою Бориспільського міськрайонного суду у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Представник позивача зазначає, що є велика вірогідність того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , знаючи, що позивач договір не підписував і розуміючі, що після проведення почеркознавчої експертизи розуміють, що цю обставину буде доведено і підтверджено, у найближчий час переоформлять право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:019:0509, площа (га): 0,5747 у межах згідно з планом, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - на іншу особу, щоб не нести відповідальність по поверненню земельної ділянки.

Крім того, звертають увагу суду, що земельна ділянка кадастровий номер :01:019:050 була один раз продана від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 по заниженій ціні.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2023 заяву представника позивача ОСОБА_5 задоволено.

Накладено арешт та заборону будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з земельною ділянкою площею 0,05747 га, кадастровий номер :01:019:0509 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11069.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2023 у справі № 359/3661/23 було задоволено заяву представника позивача про призначення експертизи та призначено у справі судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Отже, на думку апелянта, саме по собі зупинення провадження у справі не є стадією судового розгляду, тому будь-які підстави для розгляду заяви про забезпечення позову були відсутні, саме тому що провадження у справі зупинене на час проведення у справі експертизи.

Зауважує, що заява про забезпечення позову не містить жодного обґрунтування, а лише ґрунтується на припущеннях щодо можливого відчуження відповідачем земельної ділянки. Окрім того, накладення арешту на нерухоме майно відповідача є неспівмірним заявленим позовним вимогам та таким, що не враховує інтереси скаржника. Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 одружений з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, а тому все майно, яке було придбано ними після укладення шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Таким чином, судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову було враховано виключно інтереси позивача, а інтереси інших осіб - не враховано взагалі, хоча земельна ділянка ОСОБА_3 належить на праві спільної власності, на яке судом накладено арешт. За таких обставин, на переконання апелянта, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність накладення арешту та заборони на майно, яке належить не тільки стороні у спорі, а й іншій особі.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що невмотивованість ухвали суду в частині арешту майна, належного ОСОБА_3 , залишає нез`ясованим факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначена ж обставина, згідно ст. 149 ЦПК України, є фактично умовою застосування заходів забезпечення позову. Відсутність такої умови перешкоджає застосуванню заходів забезпечення. Внаслідок чого, ухвала суду про застосування заходу забезпечення не відповідає змістовній меті застосування цього засобу - забезпечення виконання потенційно можливого рішення, яким позовні вимоги будуть задоволені.

Відповідачі, треті особи, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Івченко Д.Ю. доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив суд її задовольнити, а ухвалу місцевого суду скасувати, як незаконну та необґрунтовану.

Позивач за викликом у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Треті особи, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лахно Ю.В. у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, суд розцінив причини неявки третіх осіб в судове засідання як неповажні та вважав за можливе розглянути справу за відсутності як третіх осіб так і позивача.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Івченка Д.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, накладаючи арешт на нерухоме майно, належне відповідачу на праві власності, суд першої інстанції урахував предмет та підстави спору, який виник між сторонами та вважав співмірним обраний позивачем вид забезпечення позову заявленим позовним вимогам, при цьому суд дійшов висновку, що застосовані види забезпечення позову не порушують законні права та інтереси відповідача ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник реальний спір.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предмет даного спору пов`язаний з нерухомим майном, а саме земельною ділянкою, кадастровий номер :01:019:050, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник виклав обґрунтування суті спору та ризиків, які можуть настати у разі невжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що спірна земельна ділянка вибула з його власності проти його волі.

Так, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не установлює прав та обов`язків сторін, а лише на підставі викладених обставин і наявних доказів, переконавшись, що поза розумним сумнівом дійсно є підстави уважати про наявність спору, застосовує заходи забезпечення позову. Питання щодо правомірності набуття права власності на спірне нерухоме майно підлягає встановленню під час розгляду справи по суті спору, а не під час вирішення питання про забезпечення позову. Також під час розгляду справи по суті спору підлягатимуть оцінці надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Зазначені особливості при поданні заяви про забезпечення позову та її розгляду судом дотримані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши наявність між сторонами реального спору щодо права власності на зазначене в позовній заяві нерухоме майно, та враховуючи можливість відчуження на користь третіх осіб спірної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 , на якого це майно зареєстроване як на одноосібного власника, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для накладення арешту на спірне майно, яке перебуває у власності відповідача та заборони вчиняти будь - які дії щодо реєстрації речових прав та їх обтяжень.

Доводи апеляційної скарги про те, що застосовані судом заходи забезпечення у виді накладення арешту на нерухоме майно порушують як права ОСОБА_3 , так і його дружини ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу суду, так як дружина відповідача, якщо вважає, що її інтереси накладенням арешту на земельну ділянку порушено, може звернутися до суду за захистом свого права. Доказів тому, що ОСОБА_3 представляє інтереси своєї дружини ОСОБА_6 , як суду першої інстанції так і апеляційному суду не надано.

Накладаючи арешт на земельну ділянку, суд керувався виключно тим, що вжиття заходів забезпечення позову виключить ризики неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не порушує прав відповідача, оскільки не позбавляє його права користування та володіння, а лише тимчасово обмежує його у праві розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Суд зазначає, що заява про забезпечення позову містить виклад детального обґрунтування та необхідності вжиття заходів забезпечення позову як накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони вчиняти будь - які дії щодо реєстрації речових прав та їх обтяжень на належне на праві власності відповідачу. Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер. Способи забезпечення позову повністю кореспондуються з викладеними підставами позову. Тобто, способи забезпечення позову здатні забезпечити захист інтересів позивача у випадку задоволення позову і присікти дії, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому суд правильно враховував, що види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, не порушують прав відповідача, в той час як незастосування забезпечення позову з урахуванням невизнання відповідачем позову може утруднити захист та відновлення прав позивача в разі задоволення позову. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки вжиття заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Отже, суд першої інстанції встановивши наявність між сторонами реального спору про право власності на зазначене у позові нерухоме майно та враховуючи можливість його відчуження на користь третіх осіб відповідачем, право власності на яке зареєстровано за ним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження земельної ділянки. Питання законності набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно підлягає з`ясуванню при розгляді справи по суті спору. В залежності від того, які обставини будуть встановлені судом і буде прийнято судове рішення.

Окрім того, апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що у суду були відсутні підстави для розгляду заяви про забезпечення позову, так як ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2023 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Однак, колегія суддів звертає увагу апелянта на ту обставину, що заходи забезпечення позову, застосовані судом в період, коли ухвала суду від 25.07.2023 про призначення судової почеркознавчої експертизи не набрала законної сили, а отже провадження у справі ще не було зупинено. За таких обставин не можна вважати, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову у той час, як провадження у справі було зупинене.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у застосуванні заходів забезпечення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Так, відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду. Подана позивачем заява містить обґрунтовані посилання та відповідні докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційний суд залишає її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повну постанову складено 06.11.2023.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна