Справа 206/2715/23
Провадження 2/206/849/23
23 жовтня 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Глущенко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння,
представника позивача адвоката Боровик Л.О.,
Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який з урахуванням останніх уточнень обґрунтувала тим, що вона є фактичним власником домоволодіння більше десяти років, а юридичним власником 2/3 частин домоволодіння з травня 2023 року. Спірне домоволодіння станом на 1997 рік належало в цілому бабусі позивача ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_4 було складено заповіт яким вона заповіла усе своє майно своїм дітям - сину та доньці, а саме: 2/3 частини спірного домоволодіння батькові позивача ОСОБА_5 , а 1/3 частину своїй доньці, тітці позивача відповідачу по справі ОСОБА_6 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Після смерті ОСОБА_3 у 2005році із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулись батько позивача ОСОБА_5 та відповідач по справі ОСОБА_8 . Батько позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, так і не оформивши своїх спадкових справ після смерті матері. Відповідач до цього часу спадщину не оформила, спадковим майном не користувалася і не користується і ніколи не здійснювала за ним догляд. Приблизно у 1990 році відповідач виїхала зі спірного будинку за межі м. Дніпра, через що, спілкування з нею припинилося і де вона знаходиться позивачу невідомо. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_9 та донька - позивач в рівних частках. Мати позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, так і не встигнувши оформити своїх прав після смерті чоловіка. Після смерті матері позивач єдина у встановлений законом строк для прийняття спадщини за законом звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини. Згодом позивач юридично переоформила спадщину після смерті батьків на себе і на цей час є юридичною власницею 2/3 частин спірного домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті бабусі позивача у 2005 році, щоб будинок не залишався порожнім, батьки позивача переїхали мешкати до успадкованого будинку. У 2005 році, після смерті бабусі позивача, відповідач у встановлений законом строк подала заяву до третьої особи про прийняття спадщини за заповітом 1/3 частини спірного домоволодіння, хоча протягом 15 років з дня смерті своєї матері, майже 18 років, жодного разу до спірного домоволодіння не з`являлась, не доглядала та не брала участь в його утриманні. Так як відповідач фактично відмовилася від своєї частини домоволодіння, не бажаючи підтримувати домоволодіння та доглядати його, батько позивача почав користуватися і її частиною, підтримувати в належному стані будинок, вкладаючи власні кошти, з метою недопущення руйнування домоволодіння. Таким чином близько 15 років батько та позивач доглядали за домоволодінням, а коли батько у 2020 році помер, позивач взяла догляд за будинком в цілому на себе. Фактично позивач є власникам усього домоволодіння в цілому, але не може це право юридично реалізувати, не має можливості здійснити приватизацію земельної ділянки та здійснювати інші права власника, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому вона просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння за набувальною давністю на буд. АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 23 червня 2023 року по даній справі відкрито провадження, призначено до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження та витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завірену копію спадкової справи № 326/05 ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві.
Відповідач в судові засідання не з`явилась, а тому суд вважає можливим, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення.
Представник третьої особи - Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Також, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача було допитано свідків.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. Їй відомо, що будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , а після її смерті у 2005р. у будинку став проживати її син ОСОБА_5 з дружиною та ОСОБА_11 . Весь час вони там жили та доглядали будинок, а після їх смерті залишилася проживати ОСОБА_11 зі своєю родиною де і проживає дотепер. ОСОБА_12 бачила давно. Після того, як вона виїхала з будинку вона приїжджала лише один раз після смерті матері ОСОБА_3 , більше її не бачила.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є колишньою квартальною та сусідкою позивача. Мешкає там давно і знає всю родину ОСОБА_14 . Власником будинку спочатку була ОСОБА_4 , а після її смерті у 2005 році став проживати у будинку її син ОСОБА_15 з дружиною та донькою ОСОБА_11 . Будинок завжди доглядали, ремонтували покрівлю та поралися у городі. Згодом батьки ОСОБА_11 майже відразу один за одним померли у 2020 і у будинку стала проживати ОСОБА_11 з родиною. Будинок завжди доглянутий. Доньку ОСОБА_3 знає, вона виїхала з будинку приблизно у 1990 роках, після чого приїздила один раз після смерті матері ОСОБА_16 у 2005р. більше до будинку не з`являлася і не мешкала там. За будинком ніколи не дбала.
Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , знала її батьків, а також бабу та діда. ОСОБА_1 проживає в будинку від дня свого народження, робить все у будинку та на городі, дбає за своїм майном. У діда та баби ОСОБА_1 була ще донька, вона бачила її лише одного разу у 2005 році.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що ОСОБА_1 є його сусідкою та мешкає у будинку більше 20 років. Вказав, що коли померла бабуся ОСОБА_1 більше він її доньки не бачив. Наразі ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком доглядає за будинком.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , яка проживає у будинку з дитинства, а до цього часу в ньому проживали її батьки, а до них бабуся та дідусь. Наразі за будинком доглядає ОСОБА_1 . Вказала, що їй відомо про те, що у баби з дідом ОСОБА_1 була ще одна донька, яку вона бачила лише один раз у 2005 році.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, врахувавши зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.
Суд встановив, що домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 станом на 1997р. належало в цілому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.1997р.,зареєстровано в реєстровій книзі за № 541, за реєстровим № 64.
13 квітня 2004 року ОСОБА_3 складено заповіт, яким вона заповіла 2/3частини спірного домоволодіння сину ОСОБА_5 , а 1/3 частину доньці ОСОБА_2 .
До укладення шлюбу 29 червня 1979 року, відповідач ОСОБА_2 мала прізвище ОСОБА_6 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.04.2005 року.
Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_20 дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 326/05 за заявами спадкоємців за заповітом ОСОБА_21 - сина (2/3 частки у спадщині) та ОСОБА_2 - доньки (1/3 частка у спадщині).
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.01.2020р.
Після смерті ОСОБА_5 , Восьмою ДДНК заведено спадкову справу за № 20/2021 за заявами спадкоємців за законом дружини ОСОБА_9 та доньки ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.08.2020 року.
Після смерті ОСОБА_9 , Восьмою ДДНК заведено спадкову справу за № 364/2020 за заявою спадкоємця за законом доньки - ОСОБА_1
24 травня 2023 року ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування по 1/3 частині домоволодіння після смерті батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом зареєстрованих в реєстрі за номерами 1-270, 1-271.
З листа начальника відділу № 2 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 20.06.2023р. № 29-4-0.38-2206/299-23-0.38, вбачається,що в результаті пожежі яка відбулася 04.08.2008р. надати достовірну інформацію з Державного реєстру земель підтвердити або спростувати наявність або відсутність зареєстрованих прав на земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 немає можливості.
Також на замовленням позивача ОСОБА_1 27.04.2023 р.ТОВ «Ексклюзив в нерухомості» було виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння складається з: А-1 житловий будинок,загальною площею 85,4 кв.м., житловою 49,4 кв.м., Б- сарай, В- вбиральня, № 1-3 - огорожа, № 4 колодязь.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що спочатку батьки позивача з 2005 року, а згодом і позивач мешкає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює догляд за ним в цілому, а 1/3 частина вказаного домоволодіння належить ОСОБА_2 , яка в будинку не була жодного разу з 2005 року та не цікавиться ним взагалі.
Відповідач жодного разу з моменту смерті ОСОБА_3 до спірного будинку не з`являлась та будь-яких претензій до позивача або її родини не заявляла, що свідчить про те, що позивач на протязі 18 років добросовісно, відкрито та безперервно користується домоволодінням в цілому.
Так, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право.
Частиною 2 ст. 325 ЦК України передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже, кожна особа вправі бути власником та мирно володіти будь-яким майном, окрім майна, що вилучене із цивільного обороту, а право власності набувається у будь-який спосіб, окрім прямо заборонених законом, крім того, ЦК України підкреслює презумпцію правомірності набуття права власності.
Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то достроку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа 1/3 частиною спірного нерухомого майна, протягом більше 18 років (з урахуванням часу користування житлом її батьками), тобто тривало, відкрито та безперервно володіла та користувалася ним, а відповідач, яка є спадкоємцем 1/3 частини спірного нерухомого майна після смерті матері ОСОБА_4 - не перешкоджала такому володінню та не вчинила дій щодо витребування вказаного майна, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності за набувальною давністю на 1/3 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 яке складається з: А-1 житловий будинок, загальною площею 85,4 кв.м., житловою 49,4 кв.м., Б- сарай, В- вбиральня, № 1-3 - огорожі, № 4 колодязь.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук