Єдиний унікальний номер 725/3999/23
Номер провадження 2/725/477/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівців

в складі:

головуючого судді - Нестеренко Є.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Кочут М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Першотравневого районного суду м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, місце знаходження: м. Чернівці, Площа Центральна, 3, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська,11, Державної казначейської служби України, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду, в обґрунтування якого зазначив, що він з 2013 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також є діючим мобілізованим військовослужбовцем. 28 січня 2021 року набуло законної сили рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі № 600/1183/20-а, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити йому перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Внаслідок чого він звернувся на вебпортал Пенсійного фонду України з проханням виконати вказане рішення суду, проте листом від 21.04.2021 №1296-1101/Д-17/8-2400/21 його повідомили, про заборгованість у вигляді не виплаченої різниці пенсії на суму 127 251,35 грн., і що ці кошти можуть бути виплачені ПФУ після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Вказує, що в подальшому надіслав виконавчий лист по вказаній справі до Відділу примусового виконанню рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, проте постановою державного виконавця від 25.06.2021 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу із зазначенням правових позицій з постанов Верхового суду згідно яких за відсутність коштів у боржника є поважною причиною невиконання судового рішення.

Зазначає, що станом на теперішній час, рішення суду по справі № 600/1183/20-а є не виконаним оскільки заборгованість у вигляді невиплаченої різниці пенсії на суму 127 251,35 грн. досі існує.

Стверджує, що вчинення таких дій державними органами, а саме невиплата йому пенсії та надмірно тривале невиконання рішення суду викликало у нього почуття розпачу, розчарування та несправедливості. Маючи позитивне рішення суду на свою користь, він не може його реалізувати та фактично отримати 127 251,35 грн., які йому належить йому по праву, оскільки роками військової служби заслужив свою пенсію, і наразі також проходить військову службу. І починаючи з 2021 року ці кошти ще знецінились на понад 40% у зв`язку із інфляцією. Вищевказане негативним чином вплинуло на його добробут та на добробут його сім`ї, призвело до моральних страждань та завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 100000,00 (сто тисяч гривень).

Вважає, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд, стягнути на його корить моральну шкоду завдану тривалим невиконанням рішення суду в розмірі 100 000(сто тисяч) гривень за рахунок державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.

Ухвалою судді від 05.06.2023 року у справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачам був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

16.06.2023 року та 19.06.2023 від представників відповідачів Державної казначейської служби України та ГУ Державної казначейської служби України у Чернівецькій області надійшли відзиви на позовну заяву, в якому представники вважають позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, з наступних підстав. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року по справі №600/1183/20-а позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькі області задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькі області здійснити перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькі області від 21.04.2021 року №1296-1101/Д-17/8-2400/21 різниця пенсії, визначена відповідно до постанови суду за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 складає 13391,35 грн., з урахуванням ухвали про роз`яснення судового рішення за період з 01.04.2019 по 30.04.2021 - 113860,00 грн. Дані суми включено до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Листом Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 25.06.2021 року №5971 повідомлено про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 25.06.2021 року ВП№65020432, оскільки боржником на виконання рішення суду стягувану проведено відповідний перерахунок пенсії, а різницю між розміром пенсії, визначеним відповідно до постанови суду і розміру пенсії, обчисленим без урахування постанови суду включено до Реєстру судових рішень та внесено відповідну інформацію. Крім того, Верховний суд у своїх постановах (зокрема у справах №21-1044а15, №21-2620а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) визначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більш ускладнює його фінансове становище, тому відсутність бюджетного фінансування та коштів на виплату грошових сум є поважною причиною невиконання, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу на боржника у такому випадку жодних чином не захищає право особи стягувача) на отримання бюджетних коштів. Оскільки заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує з бездіяльністю ГУПФУ в Чернівецькій області, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), яка полягає у затримці виплати належних йому коштів за рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.09.2023 року у справі №600/1183/20-а, то вимогу про її стягнення, він мав заявляти тільки одночасно з вимогою про визнання цієї бездіяльності протиправною. Предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій органу державної влади (бездіяльності), виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди. У даному випадку, протиправна поведінка відповідачів мала б бути направлена на порушення права позивача і знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з нанесеною моральною шкодою. Також позивач не зазначив в позові, яка саме поведінка (діяння) відповідачів полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь позивача. Також не наведено жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності відповідачів, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання згаданого судового рішення станом на певну дату є результатом невжиття відповідачами заходів, які вони в межах своїх повноважень були зобов`язані вжити, але не зробили цього і що об`єктивно їм завадило. Представник звертає увагу на те, що законодавець чітко встановив єдиний порядок виконання судових рішень, що були прийняті на користь позивача. Обґрунтування позивача щодо завданої моральної шкоди полягає у моральних стражданнях, почутті розпачу, розчарування та несправедливості, а також негативному впливі на рівень життя, його добробуту та його сім`ї. Жодних конкретних доказів та підтверджень заподіяння йому шкоди позивач не надає. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Натомість, позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Крім того вказує, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

На підставі вище викладеного, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

16.06.2023 року від представника відповідача ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, з наступних підстав. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року по адміністративній справі №600/1183/20-а задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління «про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії», зобов`язано Головне управління здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсі, визначеної станом на 01.03.2018 року. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 по адміністративній справі №600/1183/20-а апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 - без змін. На виконання рішення суду ОСОБА_1 проведено відповідний перерахунок пенсії з урахуванням покладених судом зобов`язань. 09.03.2021 до Головного управління надійшла ухвала про роз`яснення судового рішення по справі № 600/1183/20-а. З урахуванням даної ухвалі: проведено перерахунок пенсії. З травня 2021 року виплата пенсії позивачу забезпечена в новому розмірі 13686,40 грн. Різниця між розміром пенсії, визначеним відповідно до рішення суду і розміром пенсів обчисленим без урахування рішення суду за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 складає 13391,35 грн.., з урахуванням ухвали про роз`яснення судового рішення за період з 01.04.2019 по 30.04.2012 - 113860,00 грн. Дані суми включено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Поряд з цим зазначає, що суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі - в автоматизованій баз: даних у підсистемі "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Таким чином нарахована позивачу сума в розмірі 127251,35 грн. доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснена за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належить Пенсійний фонд України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України). Пункт 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058) вказує, що адміністративні витрати, пов`язані з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, здійснюється за рахунок власних коштів, передбачених в бюджеті Пенсійного фонду України. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом № 1058 (п. 2 ст. 73 Закону №1058). Враховуючи викладене вище, а також положення рішень Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № З-рп/2012, джерелом фінансування виплат на виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 є кошти державного бюджету. Таким чином нараховані суми можуть бути виплачені органом Пенсійного фонду після відповідного фінансування з Державного бюджету України. Отже Головне управління в межах наданих повноважень, виконало рішення по справі №600/1183/20-а в повному обсязі. Щодо моральної шкоди зазначає, що позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Матеріали даної судової справи не містять належних доказів отримання позивачем моральних страждань, що негативно вплинули б на його здоров`я або завдали душевних та моральних страждань в тому числі втрати нормальних життєвих зв`язків, зниження його авторитету серед колег та друзів. приниження честі та гідності, ділової репутації, або порушили її права та охоронювані законом інтереси. Також відсутні будь-які витяги з медичних карток або інші докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я позивача його фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних на думку позивача, незаконними діями Головного управління. Додані до справи докази ніяким чином не підтверджують фактів отримання позивачем моральних страждань.

На підставі вище викладеного, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

20.06.2023 року позивач подав відповіді на відзиви відповідачів у якому зазначив, що доводи відповідачів є безпідставними, він не зобов`язаний звертатись до суду із окремим позовом про визнання протиправних дій відповідачів, оскільки вказані обставин встановлені у рішенні суду по справі №600/1183/20-а, сам факт, що рішення суду не виконане і свідчить про порушення його прав на мирне володіння майном справедливий суд та соціальний захист що і викликає у нього почуття розпачу, розчарування та несправедливості, відповідачі не спростували законність вимог позивача, а тому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

27.06.2023 року представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України у Чернівецькій області подала запереченняна відповідь на відзив зі змісту якого вважає, вимоги позивача безпідставними та недоведеними, а тому просить у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 27.07.2023 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 30.08.2023 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із перебуванням позивача ОСОБА_1 в оперативному підпорядкуванні начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 17.07.2023 року по теперішній час до припинення перебування його у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду 28.09.2023 року ухвалу суду від 30.08.2023 року про зупинення провадження було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року провадження у справі відновлено.

До початку судового засідання позивач, подав до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

До початку судового засідання представник Державної казначейської служби України, подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з урахування обставин викладених у відзиві.

До початку судового засідання представник ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з урахування обставин викладених у відзиві.

В судове засідання представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: м. Івано-Франківськ не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що на виконання у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебував виконавчий лист №600/1183/2-а виданий 17.03.2021 року Чернівецьким окружним адміністративним судом з приводу зобов`язання Головного управління ПФУ в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсі, визначеної станом на 01.03.2018 року, що підтверджується постановою державного виконавця Антонюка А.Г. від 25.06.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькі області від 21.04.2021 року №1296-1101/Д-17/8-2400/21 на звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії за рішенням суду, управлінням повідомлено, що різниця пенсії, визначена відповідно до постанови суду за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 складає 13391,35 грн., з урахуванням ухвали про роз`яснення судового рішення за період з 01.04.2019 по 30.04.2021 - 113860,00 грн. Дані суми включено до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за рахунок коштів Державного бюджету України, що також підтверджується відповідними розрахунками.

Норми права, та мотиви їх застосування.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завдання моральної(немайнової) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування моральної(немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України).

Згідно з ч. 1, пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ,заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом приписів ст.ст. 1173, 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування чи посадових осіб цих органів, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845на виконання пункту 9 розділу УІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 по справі № 804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати своє повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність відповідачів та заподіяння такими діями чи бездіяльністю йому моральної шкоди.

Позивачем також не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) гривень, не надано самого рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/1183/2-а, виконавчого листа, клопотань про неможливість подання(відсутність) таких доказів чи неможливість їх самостійного отримання(витребування) позивач також не заявляв,що позбавляє суд можливості їх дослідити та підтвердити обставини викладені у позові.

Окрім цього суд позбавлений можливості встановити вищевказані обставини безпосередньо у судовому засіданні заслухавши пояснення(покази) позивача ОСОБА_1 , оскільки останній обрав порядок розгляду справи у його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, представником у справі не представлявся.

Враховуючи наведене, оскільки позивача не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4,16,23,81,1167,1173,174 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 7, 9, 10, 12, 76-81, 133, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354-356 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, місце знаходження: м. Чернівці, Площа Центральна, 3, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська,11, Державної казначейської служби України, місце знаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в апеляційному порядку повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Є. В. Нестеренко