02.11.2023
Справа № 642/1618/23
Провадження № 2/642/1749/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року суддя Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук О.П., розглянувши позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в межах вартості спадкового майна,

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Грінчук О.П. перебувала вказана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як спадкоємця померлого ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та просив стягнути із ОСОБА_2 суму боргу в межах вартості спадкового майна, вказавши, що ОСОБА_3 є власником кв. АДРЕСА_1 . Позивач звернувся із даним позовом до Ленінського районного суду м. Харкова за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача в Холодногірському районі м. Харкова.

Ухвалою суду від 11.07.2023 вирішено передати справу для розгляду за виключною підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова, на підставі ч.3 ст. 30 ЦПК України та із врахуванням положень постанови КЦС ВС від 23.10.2019 у справі № 676/1868/19, оскільки згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , витребуваної судом, встановлено, що на момент подання позову та постановлення ухвали від 11.07.2023 жодна особа спадщину не прийняла та жодній особі свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що відповідач ОСОБА_4 на момент смерті ОСОБА_3 не була зареєстрована з ним за однією адресою та не перебувала з ним у шлюбі. Крім того, згідно листа завідувача Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Цуканової О. Рюмшиній О. повідомлено, що нею не надані до нотаріальної контори докази, які б свідчили про прийняття нею спадщини після ОСОБА_3 , на які вона посилається в своїй заяві. На підставі викладеного, оскільки на момент подання ОСОБА_1 позову та ухвалення судом цього рішення жодній особі не видано свідоцтво про право на спадщину після ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку про застосування вищезазначених положень закону, а саме, що позов кредитора спадкодавця, що подається до прийняття спадщини спадкоємцями, повинен пред`являтися за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини. Вказана ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

26.10.2023 в провадження судді Грінчук О.П. протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями повторно надійшла вказана позовна заява, на підставі ухвали судді Дзержиснького районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 04.09.2023, згідно якої вирішено передати справу назад до Ленінського районного суду м. Харкова за місцем проживання відповідача ОСОБА_5 , оскільки останній не видавалась саме постанова про відмову у видачі свідоцтва про спадщину.

Таким чином, суддею Грінчук О.П. при первісному розгляді справи вже дана оцінка обставинам, які підлягають доказуванню у даній справі, а саме щодо факту не прийняття спадщини відповідачем, та висловлено думку з цього приводу. Тому для виключення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, запобігання у подальшому нарікань на необ`єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, суддею Грінчук О.П. заявляється самовідвід.

Положенням ч.1 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ч.9 ст.40 ЦПК України).

Згідно положень п.2.5 Бангалорських принципів поведінки судів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24 жовтня 2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року), затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді у результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про наявність суб`єктивних обставин, які можуть викликати сумнів неупередженості та об`єктивності судді Грінчук О.П., як повторно головуючого судді у даній справі.

Враховуючи те, що довіра до суду є однією із ознак, які впливають як на якість судочинства, так і на утвердження поваги громадян до закону і судової влади, з метою недопущення під час розгляду вказаної позовної заяви підстав, які можуть викликати сумніви в об`єктивності судді, а саме те, що суддя Грінчук О.П. вже висловила свою позицію з приводу обставин, щоб підлягають доказуванню у даній справі, а саме щодо не прийняття відповідачем спадщини після ОСОБА_3 , що може викликати сумніви в неупередженості судді, з метою гарантування об`єктивності правосуддя, з ціллю підвищення довіри до суду, суд прийшов до переконання, що згідно з положеннями п.5 ч.1 ст. 36 КПК України є підстави для відводу судді.

Керуючись ст. 36, 40 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву судді Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук Олександри Петрівни про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддю Ленінського районного суду м.Харкова Грінчук Олександру Петрівну від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в межах вартості спадкового майна (справа №642/1618/23 провадження №2/642/1749/23)

Справу передати до канцелярії Ленінського районного суду м.Харкова для визначення іншого судді в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: