Номер провадження: 22-ц/813/7169/23
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Ковтун Ю.І.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що з 30.04.1998 року по 28.04.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами набуте майно: автомобіль марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за відповідачем; автомобіль марки ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , який відчужений відповідачем на підставі договору купівлі-продажу № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року та заробітна плата відповідача за останній рейс за період з початку січня 2021 року по середину березня 2021 року, яка містяться на рахунках відповідача в банківських установах та є спільним сумісним майном подружжя.

Зазначила, що згідно веб-порталу AUTO.RIA середня ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2013 року випуску, становить 13933 доларів США, що еквівалентно 380440,56 грн за курсом НБУ станом на 23.06.2021 року. Автомобіль марки ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску придбаний 08.01.2015 року. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач відчужив автомобіль без згоди позивача. Згідно веб-порталу AUTO.RIA середня ринкова вартість автомобіля марки ЗАЗ модель LANOS, 2013 року випуску, становить 4733,33 доларів США, що еквівалентно 129243,66 грн за курсом НБУ станом на 23.06.2021 року. Також зазначила, що заробітна плата відповідача складає близько 3900 доларів США щомісячно, крім того відповідач працевлаштувався в ТОВ «ДДСГ УКРАЇНА ШИППІНГ». Отже, за останній рейс відповідач заробив близько 9750 доларів США, що еквівалентно 266223,75 грн за курсом НБУ станом на 23.06.2021 року. Заробітну плату відповідач витратив не в інтересах сім`ї, а розпорядився грошовими коштами за власним рішенням.

Позивач просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 190220,28 грн; визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 64621,83 грн; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 133111,87 грн в якості компенсації 1/2 грошових коштів, набутих за час шлюбу, також просила вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішень суду

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 02.06.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнив частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 102154,38 гривень.

Визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобіль марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 24000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Суд першої інстанції вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що режим спільної сумісної власності подружжя поширюється на автомобіль марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 , придбаний за час шлюбу. Визначаючи вартість части, яка підлягає компенсації, суд першої інстанції керувався висновком експерта № 301/21 експертного автотоварознавчого дослідження вказаного транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість станом на дату проведення оцінки (дату огляду) визначається рівною 204308,76 грн.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідач у період перебування у шлюбі з позивачкою відчужив спільне сумісне рухоме майно подружжя - автомобіль ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, без згоди дружини. Тому суд першої інстанції вважав, що позивач має право на компенсацію вартості частки вказаного автомобіля. Визначаючи розмір частки, яка підлягає компенсації, суд першої інстанції виходив з суми визначеної на момент його продажу у розмірі 48000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення частки заробітної плати відповідача, суд першої інстанції врахував відсутність доказів укладення між відповідачем та ТОВ «ДДСГ Україна Шиппінг» трудових договорів моряка, відсутність відкритих рахунків відповідача у ПАТ «МТБ Банк» і АТ КБ «ПриватБанк», а також про припинення шлюбних стосунків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2023 року в частині поділу автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску та стягнення коштів у розмірі 133111,87 грн в якості компенсації 1/2 грошових коштів, набутих за час шлюбу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що судом помилково визначено вартість автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, виходячи з договору купівлі-продажу. Вважає, що визначення вартості вказаного майна має бути встановлена виходячи з середньої ринкової вартості транспортного засобу, яка відповідно до висновку експерта № 22-22 встановлена у розмірі 123740 грн. Також вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів вказаного експертного висновку, тому просила поновити строк на подання нового доказу, а саме висновку експерта № 22-22 від 23.02.2022 року.

Щодо поділу грошових коштів, скаржник зазначила, що згідно виписок АТ «ПУМБ», відповідачем за період з січня 2021 року по березень 2021 року отримано 11418 євро, також вважала, що законодавством не передбачено фактичного припинення шлюбних відносин для осіб, які перебувають у офіційно зареєстрованому шлюбі.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.08.2023 року роз`яснювалося ОСОБА_2 право подання до апеляційного суду відзиву у письмовій формі, також встановлено ОСОБА_2 строк для подання у письмовій формі у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали заперечень щодо клопотання скаржника про долучення нових доказів.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 отримав 11.10.2023 року, за його заявою, шляхом направлення на електронну пошту, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що має значення не сам факт розірвання шлюбу судом, а обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідач вважає дії позивачки, яка сама стверджувала про припинення шлюбних відносин з липня 2018 року та формальність знаходження у шлюбі з відповідачем, а згодом, дізнавшись про отримання відповідачем у 2021 році коштів на його рахунку, звернулася до суду з позовом про поділ таких коштів як спільно нажитого майна подружжя, такими, що суперечить її попередній поведінці, недобросовісними, що є окремою підставою для відмови у позові. Висновок експерта № 22-22 відповідач вважає неналежним доказом, оскільки експертом неправильно визначено коефіцієнт функціонального зносу а також те, що спірний автомобіль випущений компанією «ЗАЗ», а не «Daewoo».

Також від відповідача надійшли заперечення щодо клопотання про долучення нових доказів, обґрунтоване тим, що відповідачем подано відзив на позовну заяву та договір купівлі-продажу 16.09.2021 року, а спроба мирного врегулювання спору за участю судді відбувалася до 05.11.2021 року. Висновок експерта № 22-22 датований 23.02.2022 року, а представник позивача звернувся з клопотанням про долучення такого доказу, лише 03.08.2022 року, тобто майже через 9 (дев`ять) місяців з дня недосягнення мирного врегулювання спору за участю судді та майже через рік з дня подання відзиву, тому висновок експерта № 22-22 не міг бути прийнятий судом першої інстанції, а також не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як новий доказ під час розгляду апеляційної скарги.

Копію ухвали про відкриття провадження представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 отримав 02.08.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, та ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 повістку отримав 11.10.2023 року на електронну пошту, вказану у відповідній заяві та з якої здійснювалось листування з Одеським апеляційним судом.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що позивачем рішення суду в частині поділу автомобіля марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за час перебування у шлюбі сторонами придбано два автомобіля: TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_4 та ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

Автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_4 перебуває у користуванні відповідача.

Автомобіль ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , відповідач у період перебування у шлюбі з позивачкою здійснив відчуження без згоди дружини.

Суд першої інстанції вважав, що позивачка має право на компенсацію вартості частки автомобілів, взявши до уваги на підтвердження вартості автомобілів висновок експерта № 301/21 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_4 від 02.09.2021 року та суму визначену на момент продажу автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску.

Щодо вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 133111,87 грн в якості компенсації 1/2 грошових коштів, набутих за час шлюбу за період з січня по березень 2021 року, то суд першої інстанції вважав, що ці вимоги не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Зазначені положення закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.04.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб, про що зроблено запис № 151 та підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_5 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.10.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року змінено, шляхом виключення із абз. 7 мотивувальної частини рішення посилання на те, що майнового спору між сторонами немає.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 15.06.2021 року № 31/866аз, зокрема зазначено, що 15.01.2015 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 . 19.203.2021 року ТЗ перереєстрований на ОСОБА_7 (ТСЦ 5144) договір купівлі-продажу № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року . Власником автомобіля марки «TOYOTA», модель «COROLLA» 2008 року випуску, номер кузова (рами, шасі) НОМЕР_2 з 12.10.2013 року та станом на 11.06.2021 є ОСОБА_2 (а.с. 37 38).

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, сторонами набуте майно, а саме: автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_4 та автомобіль ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_4 перебуває у користуванні відповідача.

Суд першої інстанції взявши до уваги висновок експерта № 301/21 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу від 02.09.2021 року, відповідно до якого, ринкова вартість колісного транспортного засобу «TOYOTA COROLLA», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_4 станом на дату проведення оцінки (дату огляду) визначається рівною 204308,76 грн, вважав, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація в розмірі 102154,38 грн в рахунок вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA COROLLA, державний номер НОМЕР_4 , що є спільною сумісною власністю подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору комісії № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року, укладеного між ТОВ «СІГНАЛ-АВТО» (комісіонер) та ОСОБА_2 (Комітент), Комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 за ціною не нижче узгодженої сторонами, а саме 48000 грн.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року власником автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 є ОСОБА_7 . Ціна транспортного засобу відповідно до п. 3.1 договору за домовленістю сторін складає 48000 грн.

Відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року, відсоток зносу автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 складає 50%; сума продажу 48000,00 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач здійснив відчуження автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , без згоди своєї дружини ОСОБА_1 .

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в позовній заяві, як на підтвердження вартості автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , посилається на відомості веб-порталу AUTO.RIA, відповідно до яких середньоринкова вартість автомобіля марки ЗАЗ модель LANOS, 2013 року випуску, становить 4733,33 доларів США, що еквівалентно 129243,66 грн за курсом НБУ станом на 23.06.2021 року.

Суд першої інстанції не прийняв роздруківки веб-порталу AUTO.RIA як належний доказ вартості спірного майна, оскільки вони не свідчать про дійсну вартість спірного автомобіля. Така вартість мала бути визначена допустимим, належним доказом, а саме експертним шляхом.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки роздруківка веб-порталу AUTO.RIA щодо вартості автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску не може вважатися належним доказом щодо предмету доказування у цій справі, оскільки з неї не вбачається стан автомобіля, наявність пошкоджень тощо. Посилання позивача на вказані роздруківки на підтвердження вартості автомобіля містить ознаки припущень і не свідчить про встановлення дійсного факту.

Визначаючи вартість автомобіля АЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 суд першої інстанції врахував документи на підставі яких відчужено даний транспортний засіб, а саме акт технічного огляду транспортного засобу № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року, договір комісії № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6049/21/013076 від 19.03.2021 року та вважав, оскільки автомобіль ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 продано за 48000 грн, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частку вартості даного автомобіля, яка складає 24000,00 грн.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, позивач долучив до неї висновок експерта № 22-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , пославшись на те, що 16.09.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву і документи щодо відчуження автомобіля ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску та звернувся із заявою про проведення процедури врегулювання спору за участю судді. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2021 року заява задоволена та призначено спільну нараду за участю судді. У зв`язку з недосягненням врегулювання спору за участю судді ухвалою від 05.11.2021 року поновлено провадження у справі. Тому подати висновок експерта при поданні позову не було можливим, висновок отримано після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта № 22-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 ,у зв`язку з тим, що клопотання не містить посилань про причини, які б перешкоджали відповідачу у визначений ЦПК України строк подати докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, та не надано доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 205/7739/21 (провадження № 61-3175св23) зазначено, що відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та призначено проведення підготовчого судового засідання на 23 вересня 2021 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про проведення процедури врегулювання спору за участю судді у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Провадження у справі № 522/11839/21 зупинено до припинення процедури врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2021 року врегулювання спору за участі судді припинено, провадження у справі поновлено, передано справу № 522/11839/21 на розгляд іншому судді в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - прийнято до провадження. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 20 грудня 2021 року.

17 грудня 2021 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи для вирішення спору миром в позасудовому порядку.

Судом першої інстанції розгляд справи відкладено на 09 лютого 2022 року.

В судому засіданні 09 лютого 2022 року участь приймав представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 , який заявив клопотання про відкладення розгляду справи та надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2022 року визначено проводити розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в порядку загального позовного провадження та протокольною ухвалою розгляд справи відкладено на 14 лютого 2022 року.

14 лютого 2022 року в підготовчому судовому засіданні представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 заявлено клопотання про надання часу для проведення експертизи та ознайомлення з матеріалами справи.

В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву на 03.03.2022 року.

У період з квітня 2022 року по червень 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чумаченко С.О. неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 18 квітня 2022 року, 19 травня 2022 року, 16 червня 2022 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2022 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумаченка С.О. про відкладення підготовчого засідання - відмовлено. Закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У період з 24 червня 2021 року по 02 червня 2023 року позивач користувався професійною правничою допомогою, його інтереси у різний період часу представляли адвокати: Чумаченко С.О., Кокарєв А.П., Ніц А.С.

Із матеріалів справи вбачається, що 03.08.2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чумаченко С.О. подав клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта № 22-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску від 23.02.2022 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року у задоволенні клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку експерта № 22-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску від 23.02.2022 року, відмовлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у приєднанні до матеріалів справи висновку експерта № 22-22 від 23.02.2022 року, оскільки позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд протягом всього часу з моменту відкриття провадження справі і до постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження у суді першої інстанції не скористався своїм правом на подання у визначений ст. 83 ЦПК України строк висновку експерта, так і не заявляв клопотань про призначення товарознавчої експертизи, а також не надав доказів неможливості подання таких клопотань з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, при цьому позивач користувався професійною правничою допомогою адвокатів.

Слід зауважити, що у висновку експерта № 22-22 від 23.02.2022 року зазначено, що 21 лютого 2022 року до ФОП ОСОБА_9 надійшла заява адвоката Чумаченка С.О., діючого в інтересах ОСОБА_1 , про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи на вирішення якої поставлено питання яка середня ринкова вартість автомобіля АЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 . Висновок експерта складено 23 лютого 2022 року.

Разом з тим, вказаний висновок експерта № 22-22 від 23.02.2022 року представником позивача надано до суду першої інстанції лише 03 серпня 2022 року, при цьому у клопотанні не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання висновку експерта до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, тобто з поважних причин.

Причому, у період часу з лютого 2022 року по червень 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Чумаченко С.О. неодноразово звертаючись до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зазначав про висновок експерта № 22-22 від 23.02.2022 року, який може ним бути поданий до суду, із зазначенням причин його неподання.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивач не був позбавлений можливості заявляти клопотання, подавати докази та користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що не доведення позивачем неможливості подання ним нового доказу до суду першої інстанції у визначеному процесуальним законом порядку з об`єктивно незалежних від нього причин, то апеляційний суд не приймає наданий скаржником до апеляційної скарги висновок експерта № 22-22 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , від 23.02.2022 року, та не досліджує.

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивач на підтвердження розміру ринкової вартості транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 належних та допустимих доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення судової експертизи, належних доказів на підтвердження іншої вартості за яку був проданий автомобіль не надав, а тому суд першої інстанції на законних підставах визначив належний розмір компенсації вартості частки вказаного автомобіля, виходячи із вартості автомобіля 48000 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 133111,87 грн в якості компенсації 1/2 грошових коштів, набутих за час шлюбу за період з січня по березень 2021 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Звертаючись до суду із позовом позивачка зазначала, що відповідач з початку січня 2021 року по середину березня 2021 року перебував у закордонному рейсі, будучи працевлаштованим за трудовим договором моряка, отримував заробітну плату близько 3900 доларів США щомісячно, що складає за весь час перебування у рейсі 9750 доларів США, що еквівалентно 266223,75 грн за курсом НБУ станом на 23.06.2021 року. Оскільки відповідач не витрачав кошти в інтересах сім`ї, на них поширюється статус спільного сумісного майна.

Згідно листа ТОВ «ДДСГ УКРАЇНА ШИППІНГ» № 02/09 від 10.09.2021 року ТОВ «ДДСГ УКРАЇНА ШИППІНГ» за період з 26.03.2013 року по 01.09.2021 року не укладало з ОСОБА_2 жодних договорів (контрактів), трудових договорів моряка, тощо. Товариство не мало ОСОБА_2 в якості співробітника, не нараховувало заробітну плату та інші виплати.

ОСОБА_2 не є клієнтом, ні ПАТ «МТБ Банк», ні АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується листом ПАТ «МТБ Банк» від 28.08.2021 року, листом АТ КБ «ПриватБанк» від 03.09.2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку, що оскільки сторони не підтримують фактичні подружні стосунки з 2018 року, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо поділу грошових коштів в якості компенсації частини грошових коштів набутих за час шлюбу в період з січня по березень 2021 року не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 214/3609/18 (провадження № 61-3836св20) вказав, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Згідно з частиною шостою статті 57 Сімейного кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , яка надійшла на адресу Приморського районного суду м. Одеси 05.03.2021 року, в якій зазначала, що вона не підтримує фактичні подружні стосунки з відповідачем з липня 2018 року.

01.04.2021 ОСОБА_2 звертався з заявою до відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції, з якої зокрема вбачається, що з 27.11.2020 року сторони припинили спільне проживання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку поданим учасниками справи доказам та зробив обґрунтований висновок про те, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 133111,87 грн в якості компенсації 1/2 грошових коштів, задоволенню не підлягають, оскільки заробітна плата не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як отримана ОСОБА_2 за час окремого проживання сторін у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, і факт окремого проживання зазначено самою позивачкою під час звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Приморвського районного суду м. Одеси від 28.04.2021 року, тому діє принцип спільності майна подружжя не заслуговують на увагу, оскільки лише сам факт отримання грошових коштів в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.С. Сєвєрова

М.В. Назарової