Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2023 Справа №607/9431/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді В.М. Братасюка, секретаря судового засідання Є.І. Тинкалюк

представника позивача В.Ф. Берегуляка, відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в спрощеному позовному провадженні позовну заяву Комунального підприємства Тернопільелектротранс до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди , -

в с т а н о в и в

Комунальное підприємство Тернопільелектротранс звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником юридичної особи, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 69 229, 71 грн. та понесені судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що на підставі наказу відповідач був прийнятий на роботу до Комунального підприємства Тернопільелектротранс на посаду водія. В червні 2021 року водій ОСОБА_1 керуючи тролейбусом Шкода 15 ТР, вчинив ДТП допустив зіткнення з ТЗ Фольксваген Гольф, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Надалі відповідачем, як роботодавцем, було виконане рішення суду про відшкодування потерпілому (власнику автомобіля Фольксваген Гольф) завданої працівником ОСОБА_3 шкоди в сумі 44355, 38 гривень, 908 гривень сплаченого судового збору, 3500 гривень витрат на оплату судової експертизи та 9900 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Додатково, за рішенням апеляційного суду, з КП Тернопільелектротранс достягнено на користь потерпілого 4500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Означену суму та суму позивач вважає прямим збитком підприємства, завданим відповідачем під час виконання трудових обов`язків, що призвело до завдання позивачу майнової шкоди в розмірі 69 229, 71 грн., які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 29.05.2023 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за спрощеними правилами позовного провадження.

22.08.2023 року представником відповідача до суду подано відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені позові.

Відповідач та його представник в судове засідання з`явились, позов заперечили у повному обсязі за безпідставністю.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 2014 року працює водієм тролейбуса КП Тернопільелектротранс на повну ставку та отримує заробітну плату, що стверджується довідкою КП Тернопільелектротранс №11 від 08.05.2023 року.

Відповідно наказу КП Тернопільелектротранс від 27.02.2019 року №79, за водієм ОСОБА_1 з 01.03.2019 року закріплено тролейбус №177 Шкода 14ТР, про що водія ознайомлено із змістом наказу.

03 червня 2021 року в м. Тернополі по вул. Злуки, ОСОБА_1 керуючи тролейбусом Шкода 15 ТР, вчинив ДТП допустив зіткнення з ТЗ Фольксваген Гольф, внаслідок чого транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.06.2021 року у справі 607/10279/21, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що набрала законної сили.

Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як наслідок визнання ОСОБА_1 винним у ДТП, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2022 року у справі 607/13384/21, задоволено позові вимоги потерпілого, та стягнено з КП Тернопільелектротранс, як роботодавця, розмір завданої працівником матеріальної шкоди в сумі 44355, 38 гривень, 908 гривень сплаченого судового збору, 3500 гривень витрат на оплату судової експертизи та 9900 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Додатково, за постановою Тернопільського апеляційного суду від 07.06.2022 року, якою залишене в силі рішення суду першої інстанції, з КП Тернопільелектротранс достягнено на користь потерпілого 4500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Надалі, відділом ДВС у м. Тернополі, було відкрите виконавче провадження за №68785673 з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2022 року у справі 607/13384/21, й КП Тернопільелектротранс 24.06.2022 року сплатило суму завданої шкоди з судовими витратами в розмірі 64 729, 71 гривень, що підтверджено платіжним дорученням №788.

Й окрім цього, КП Тернопільелектротранс на рахунок потерпілого сплачено 4500 гривень судових витрат, на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 07.06.2022 року, що підтверджено платіжним дорученням №794.

Означені суми позивач вважає прямим збитком підприємству, заподіяним з вини працівника ОСОБА_1 , й ці гроші просить стягнути з останнього в порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.

Статтею 134 Кодексу Законів про працю України передбачено відповідальність працівника який несе повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прямою дійсною шкодою, завданою підприємству КП Тернопільелектротранс з вини працівника водія ОСОБА_1 , суд вважає суму 44355, 38 гривень, як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, ушкодженого з вини водія тролейбуса ОСОБА_1 , котрий не дотримався правил дорожнього руху України й з чиєї вини було завдано матеріальних збитків сторонній особі, відшкодованих роботодавцем працівника за рахунок коштів підприємства. Ця сума підтверджена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2022 року у справі 607/13384/21, встановлені яким обставини не потребують доказування в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України.

Разом з тим, судом не встановлено наявності договору про повну матеріальну відповідальність, підписаного між сторонами спору, а тому до застосування підлягає норма статті 132 КЗпП України, у якій передбачено, що за шкоду, заподіяну роботодавцю при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Тому, за загальним правилом, на ОСОБА_1 може бути покладена відповідальність з відшкодування шкоди лише в межах його середньомісячного заробітку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015 року №12, зі змісту ст. 132 КЗпП при заподіянні працівником прямої дійсної шкоди в розмірі, що менше середнього місячного заробітку, працівник зобов`язаний відшкодувати пряму дійсну шкоду повністю. Якщо ж пряма дійсна шкода, що заподіяна працівником підприємству, перевищує середній місячний заробіток працівника, з останнього стягується лише сума, що дорівнює середньому місячному заробітку, а решта шкоди працівником не покривається.

Змістом наданої позивачем довідки від 08.05.2023 року № 11 стверджується, що за березень 2023 року (23 робочі дні), відповідачу нараховано 18917, 44 гривень зарплати, а за квітень 2023 року (20 робочих днів), відповідачу нараховано 17749, 50 гривень зарплати.

Відповідно до пункту 8 Порядку N 100, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства

Математичним обрахунком визначено середньомісячний заробіток відповідача в сумі 17 906, 91 гривень, за останні два місці роботи згідно наявної довідки від 08.05.2023 року № 11, й означена сума підлягає до стягнення з ОСОБА_1 в користь Комунального підприємства Тернопільелектротранс в рахунок завданої працівником роботодавцю прямої дійсної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. 130, п. 3 ст. 134, 135,136, 232,233 КЗпП, ст. 12,13,77,79, 81,263,264,27,354 ЦПК України

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Комунального підприємства Тернопільелектротранс 17 906, 91 гривень завданої матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Комунального підприємства Тернопільелектротранс 2684 гривень сплаченого судового збору

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту рішення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач Комунальне підприємство Тернопільелектротранс вул. Тролейбусна, 7 м. Тернопіль

Відповідач ОСОБА_1 АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

Головуючий суддяВ. М. Братасюк