Провадження № 2/947/2693/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

представника позивача адвоката Валах В,В.

представника відповідача адвоката Колесникова І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне Товариство «УкрСиббанк» про визнання та розподілу спільних грошових зобов`язань подружжя по кредитному договору, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 16.05.2023 року , адвокатом Валах В.В. в інтересах ОСОБА_1 , подана позовна заява про визнання спільним зобов`язанням подружжя боргових зобов`язань по споживчому кредиту №0, укладеного 06.02.2020 року між АТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та розподілу вказаних боргових зобов`язань у розмірі 106 551,04 грн. у рівних частках.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний кредит було укладено у період шлюбу та гроші отримані за вказаним договором були використані в інтересах сім`ї , а тому у відповідності до вимог ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України вказані боргові зобов`язання є спільним майном подружжя яке підлягає розподілу між подружжям у рівних частках.

У судовому засіданні представником позивача були підтримані позовні вимоги у повному обсязі.

Від представника відповідача, адвоката Колесникова І.Л. до суду 19.06.2023 року наданий відзив, в якому заперечується обізнаність відповідача про факт отримання позивачем, під час шлюбу, кредитного договору та використання вказаних грошей в інтересах сім`ї, а тому і заперечується обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Від представника третій особи АТ « УкрСиббанк» 09.06.2023 року надані пояснення по суті справи, за змістом якого заперечуються правові підстави для розподілу вказаних боргових зобов`язань яки виникли лише у самої боржниці яка отримувала кредит на особисті потреби та заперечується факт можливості визначення у даної справі розміру заборгованості у зв`язку із продовженням дії зобов`язань по кредитному договору.

Як встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.05.2019 року знаходились у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси 16.03.2023 року ( набрало законної сили 18.04.2023 року) ( копія рішення а/с 19, на звороті).

06.02.2020 року ОСОБА_1 ,як позичальник, уклала з АТ « УкрСиббанк» ( як кредитором ) договір про надання споживчого кредиту, з можливістю відкриття карткового рахунку, № НОМЕР_1 , за умовами якого позичальник, для особистих потреб, отримала через кредитну картку доступ до 120 000 гривень ( а/с 11).

Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» про стан кредитної заборгованості по кредитному договору № 0 на 26 вересня 2022 року , розмір заборгованості складав 106 551,04 грн. ( а/с 15).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із поділом спільного майна подружжя врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ) та Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України), у тому числі і гроші отримані по договору, укладеному в інтересах сім`ї ( частина третя вказаної статті).

Частиною 4 статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідна позиція знайшла своє відображення у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Так, в п. 24 Постанови, вказано, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова Верховного Суду від 11.04.2019 № 339/116/16-ц).

Крім того , придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18).

Одночасно із цим питання витрат грошей, отриманих одним з подружжя за кредитними договорами у період шлюбу, згідно позиції Верховного Суду відрізняються від загальної презумпції спільності майна подружжя.

Зокрема, у постанові ВС від 19.05.2021 у справі № 641/9402/13-ц, крім іншого, зазначено: «доказів того, що отримані грошові кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, не надано та не підтверджено це відповідними доказами».

У постанові ВС від 19.05.2022 року у справі № 203/284/17, висвітлена наступна позиція: «якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, вони повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя».

Отже, судовою практикою Верховного Суду вибудувані критерії, які застосовуються для визначення належності коштів, отриманих за договором одним з подружжя, спільною сумісною власністю: 1) чи укладено договір під час шлюбу; 2) чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; 3) чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя.

У даному випадку кредитний договір було укладено, особисто позивачкою, у період шлюбу, але у п. 3.3 цього Договору сторонами узгоджене що кредит надається позичальнику для особистих потреб.

Одночасно із цим будь яких доказів використання грошей , отриманих за даним Договором, саме в інтересах сім`ї не було надано.

Суд, приймає до уваги у даному випадку, що самі по собі гроші не отримувались позичальником готівкою а були отримані шляхом використання кредитної картки.

Посилання представника позивача про укладення договору та отримання вказаної картки позивачкою у присутності відповідача не доведено належними та допустимими доказами, та зі слів самого представника вона не була особиста присутня під час укладення договору та отримання кредитної картки.

Крім того будь яких доказів придбання на вказані гроші рухомого або нерухомого майна, яке можливо визначити як таке що використовувалось сім`єю та є об`єктом розподілу між подружжям , як і факту особистої оплати відповідачем частини заборгованості до суду не було надано, що мало б підтвердити факт обізнаності відповідача про наявність кредитних зобов`язань, суду також не надано.

Навіть роздруківок використання грошей із зазначеної кредитної картки для підтвердження використання їх в інтересах сім`ї до суду не надавалось, та клопотань про витребування доказів (у випадку складнощі в їх отриманні) не заявлялось.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а крім того, збирання доказів не є обов`язком суду ( частина друга вказаної статті ) , при цьому суд , взагалі, не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи, крім чітко визначених законодавцем випадків ( ч..7 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що під час розгляду справи стороною позивача не було доведене як факту обізнаності відповідача про наявність вказаного кредитного зобов`язання, так і самого факту отримання вказаного кредиту та використання отриманих кредитних коштів в інтересах сім`ї , що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) , третя особа Акціонерне Товариство «УкрСиббанк» ( , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12 ) про визнання спільним зобов`язанням подружжя боргові зобов`язання по споживчому кредиту №0, укладеного 06.02.2020 року між АТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та розподілу вказаних боргових зобов`язань у розмірі 106 551,04 грн. у рівних частках.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03.11.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.