Справа № 450/1165/22 Провадження № 2/450/79/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Рясяк С.М.

за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Наталії Богданівни про визнання договору дарування будинку та земельної ділянки недійсними,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними договір дарування серії НМХ № 179968 від 27 листопада 2017 року земельної ділянки площею 0,0760 га, кадастровий номер :01:004:0434, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, в с. Зимна Вода Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 3093, договір дарування серії НМХ № 179967 від 27 листопада 2017 року житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 171,7 кв. м, житловою площею 93,1 кв. м, з господарськими спорудами, а саме вбиральня літ. «В», ворота № 1, хвіртка № 2, огорожа № 3,4, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 3090, які укладені між ОСОБА_3 , як дарувальником, та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як обдаровуваними. Зауважує, що відповідачі вдалися до обману, оскільки запевнили позивачку у тому, що вищевказані договори укладаються, як договори довічного утримання з покладенням обов`язку на відповідачів доглядати та утримувати ОСОБА_3 , внаслідок чого вищевказане майно перейде у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зазначила, що з 10 жовтня 2021 року відповідачі перестали здійснювати догляд за нею, надавати їй допомогу, а також намагалися вигнати її з будинку. Вказала, що постійно мешкає у спірному будинку, є людиною похилого віку та через захворювання постійно потребує сторонньої допомоги, догляду та утримання. Її похилий вік, позбавлення єдиного житла внаслідок укладання договорів, свідчить про те, що оспорювані договори купівлі-продажу укладені нею під впливом помилки щодо природи правочину та їх наслідків. З огляду на викладене, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 18 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

09 червня 2022 року від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву у якому вона зазначила, що твердження позивача про те, що відповідачі вдались до обману, не відповідають дійсності, оскільки вищевказані договори укладались як договори дарування між сторонами. Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. роз`яснено позивачу правову природу таких договорів та їх наслідки, що підтверджується підписом ОСОБА_3 у вищевказаних договорах. Намірів на укладення договорів довічного утримання у сторін не було, а тому позовні вимоги є безпідставними. Вказала, що договори дарування укладались під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у шлюбі, однак згодом в січні 2022 року такий був розірваний, внаслідок чого позивач та відповідач ОСОБА_4 здійснюють різноманітні дії, щоб виселити ОСОБА_5 , як колишню невістку та жінку з вищевказаного будинку. Зазначила, що ОСОБА_3 ніколи не проживала з відповідачами, оскільки вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , де зареєстрована і мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_6 . Окремо вказала, що твердження позивача про потребу постійного стороннього догляду, який підтверджується копією сторінки з медичної книжки, а саме записом від 04 грудня 2017 року за підписом лікаря невролога ОСОБА_7 , не може слугувати належним та допустим доказом покликань ОСОБА_3 , оскільки такий не відповідає законодавству України. Зокрема, категоріями осіб, що потребують догляду, є особи з інвалідністю, інші громадяни похилого віку та хворі, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування.

04 серпня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення письмових доказів.

24 серпня 2022 року, 20 лютого 2023 року, 07 квітня 2023 року, 20 червня 2023 року, 21 червня 2023 року від третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. надійшли заяви у яких вона просила розгляд справи проводити у її відсутності.

13 вересня 2023 року від відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про виклик свідків та клопотання про допит її в якості свідка, які задоволені протокольною ухвалою підготовчого судового засідання від 13 вересня 2023 року.

Протокольною ухвалою від 25 жовтня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

15 листопада 2022 року від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення письмових доказів.

Протокольною ухвалою від 24 квітня 2023 року судом визнано обов`язкову явку третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б.

22 червня 2023 року від третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. надійшли письмові пояснення по цивільній справі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні позивач надала пояснення, у яких вказала, що постійно проживає в спірному будинку та іншого житла не має. Площі будинку не пригадує, як і часу будівництва такого. Прописана в батьківській хаті за адресою АДРЕСА_1 , однак там зареєстровані та проживають її інший син зі своєю сім`єю. Під час укладення оспорюваних договорів відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обіцяли доглядати за нею, однак своєї обіцянки не виконали. Вищезгаданих договорів вона не читала, а приватним нотаріусом не роз`яснено правову природу таких. В житловому будинку АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також її внук приблизно з 2006 року. Її син ОСОБА_4 постійно доглядає за нею, однак деякий період часу він перебував під впливом його колишньої дружини відповідача ОСОБА_5 , а тому жодного догляду не здійснював.

Представник позивача ОСОБА_8 надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що його колишня дружина відповідач ОСОБА_5 намовила на те, щоб мати переписала на них спірні житловий будинок і земельну ділянку, а вони натомість будуть доглядати за нею. З цього приводу між ними неодноразово виникали сварки. Після укладення спірних правочинів сварки між ними припинились. Вищезгадані договори вони підписували, однак не читали і примірники їм не вручались, а приватним нотаріусом роз`яснювалось про укладення договорів довічного утримання. Деякий період часу він перебував під впливом його колишньої дружини відповідача ОСОБА_5 , а тому жодного догляду за матір`ю не здійснював.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_5 пояснила, що під час шлюбу разом з чоловіком відповідачем ОСОБА_4 добудували спірний будинок у якому також зробили ремонт. Згодом вона, відповідач ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_3 , яка є власником спірного будинку, добровільно вирішили укласти договір дарування вказаного житла разом із земельною ділянкою. Процедури укладення договорів у приватного нотаріуса детально пригадати не може із-за великого спливу часу. В 2021 року вона подала позов про розірвання шлюбу, який задоволено у лютому місяці 2022 року, після чого позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 вчиняють щодо неї неправомірні дії і намагаються будь-яким способом позбавити житла.

Представник відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. пояснила, що під час укладення спірних правочинів вона діяла в рамках чинного законодавства. Дарувальник та обдаровані добре розуміли, що це були договори дарування, оскільки перечитували їх. Позивач та відповідачі власноручним підписом підтвердили всі умови визначені договорами дарування, розуміли їх зміст, отримали копії примірників. Вказала, що позивач ОСОБА_3 не страждала на захворювання, що перешкоджали усвідомленню суті договорів, розуміла значення, умови правочинів та правові наслідки таких для кожного із сторін. Договори відповідали дійсним намірам та волевиявленню сторін, є вільними, отримали роз`яснення щодо укладених договорів. Додатково зазначила, що посилання позивача на стан її здоров`я, який міг вплинути на помилку щодо правової природи правочину, не відповідає дійсності, оскільки із записів у медичній картці не вбачається, що стан здоров`я на момент укладення вищевказаних договорів дарування мав вплив на розумову діяльність позивача, а також на її здатність розуміти та усвідомлювати свої дії та рішення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач ОСОБА_5 є її кумою та рідною сестрою чоловіка. Приблизно 2 роки тому, коли відповідачі перебували на заробітках за межами території України, вона проживала у спірному будинку та доглядала за дитиною сторін, отримуючи за це від вказаного подружжя грошові кошти. Позивач ОСОБА_3 проживала разом з сином в іншому будинку, проте деколи приходила в гості. У житловому будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_3 ніколи не проживала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є кумою відповідачів, оскільки хрестила їх меншого сина. У спірному будинку проживали відповідачі разом з дітьми, а позивач там не проживав, однак деколи приходила доглядати онуків, коли подружжя перебувало на заробітках за межами території України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що відповідач ОСОБА_5 є її подругою. Вона займається ремонтами будинків та квартир. На прохання ОСОБА_5 вона здійснювала ремонт у спірному будинку з 2004 року, в якому проживали відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з дітьми. Позивач ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 появлялась дуже рідко.

За ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свідоцтвом про право власності на житловий будинок серії КММ № 012480 від 17 січня 2002 року встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 41,8 кв. м належить ОСОБА_3 на праві особистої власності.

З технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що розмір частки власності ОСОБА_3 на вказаний будинок становить 1/1.

Між позивачем та відповідачами укладено договір дарування серії НМХ № 179968 від 27 листопада 2017 року земельної ділянки площею 0,0760 га, кадастровий номер :01:004:0434, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, в с. Зимна Вода Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 3093, а також договір дарування серії НМХ № 179967 від 27 листопада 2017 року житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 171,7 кв. м, житловою площею 93,1 кв. м, з господарськими спорудами, а саме вбиральня літ. «В», ворота № 1, хвіртка № 2, огорожа № 3,4, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 3090.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Так, відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З довідки № 2512 від 27 травня 2022 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб вбачається, що в житловому будинку АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Довідкою № 2568 від 02 червня 2022 року про місце проживання та склад сім`ї встановлено, що що в житловому будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_3 , позивач проживає разом з сином, невісткою і онуками.

Таким чином, покликання позивача в частині позбавлення відповідачами її єдиного житла внаслідок укладення вищезгаданих договорів не знайшли свого підтвердження, як і потреби в постійному догляді, який повинен здійснюватись близькими родичами із-за похилого віку ОСОБА_3 .

З відповіді № 35/Нз/43/01-22 від 06 червня 2022 року начальника ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області С. Завального вбачаються неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо неправомірних дій позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 відносно відповідача ОСОБА_5 .

Враховуючи наведені обставини та положення закону, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про стан її здоров`я, який міг вплинути на помилкове розуміння щодо правової природи правочину, а тому укладені вище договори вважаються укладеними відповідно до вимог закону.

Згідно постанови Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на похилий вік дарувальника, відповідний договір є дійсним.

В постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 438/690/17 зроблено висновок, що зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення правочину.

Позивач покликалась на п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, де вказано, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Однак, з письмових доказів, пояснень сторін та допиту свідків, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовують мотиви ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що підстави недійсності правочину повинні існувати на момент укладення договору, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Крім цього, подана 01 листопада 2023 року заява представника позивача ОСОБА_14 про відкладення розгляду справи не підлягала до задоволення, оскільки ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 були завчасно належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, однак вказане судове засідання ними проігноровано.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 717-720, 722 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 06 листопада 2023 року.

Суддя Мусієвський В.Є.