Справа № 466/5503/17 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1595/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Салати Я.І., з участю ОСОБА_1 та його представника адвоката Почкіної О.М., представника ОСОБА_2 адвоката Мартиневича О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряна Володимирівна, про поділ будинку в натурі, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряна Володимирівна, про поділ будинку в натурі, визнання права власності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 вересня 1972 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визнано право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 у наступних частках: за ОСОБА_4 на 3/4 частини, за ОСОБА_5 на 1/4 частини будинковолодіння.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 1973 року розділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реально будинок АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_4 виділено в реальне користування приміщення: 1-1, 1-2, 1-5, 1-8, 1-9, 1-10, підвал та горище над приміщенням 1-5, 3/4 земельної ділянки, що примикає до її частки будинку; ОСОБА_5 виділено в реальне користування приміщення: 1-11, 1-12, 1-13, 1-14 та горище над приміщеннями 1-8, 1-9, 1-10. Для виходу в мезонін вирішено облаштувати сходи-марш за рахунок ОСОБА_5 і виділити в його реальне користування 1/4 частку земельної ділянки, що примикає до входу в мезонін.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 1974 року ОСОБА_4 виділено в реальне користування також приміщення 1-3 коридор, 1-4 ванна, 1-6 кухня, 1-7 кладова.

27 жовтня 1981 року складено комісійний акт про закінчення будівництва і введення його в експлуатацію, яке складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_2 загальною площею 55, 70 кв. м, житловою площею 25,40 кв. м. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було видано реєстраційні посвідчення на відповідні частки будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав також, що він здійснив перепланування належних йому мезоніну та горища, в результаті чого загальна площа приміщень збільшилася з 52,5 кв. м на 63,10 кв. м, а загальна площа будинку збільшилася з 138, 90 кв. м до 146,30 кв. м.

20 лютого 2012 року присвоєно поштові номери буд. А-1 (№ 30), загальною площею 144,0 кв. м, а буд. Б-2 (№ 30а) загальною площею 61,6 кв. м.

08 листопада 2013 року внесено зміни в розпорядження про присвоєння поштових адрес, а саме: замінено загальну площу буд. А-1 (№ 30) на 146, 3 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Відповідно до заповіту від 29 грудня 1993 року все належне їй майно перейшло в порядку спадкування ОСОБА_2

ОСОБА_1 вказав, що у зв`язку із відмовою державного нотаріуса Третьої Львівської нотаріальної контори у реєстрації права власності на належне нерухоме майно він змушений звернутися до суду із цим позовом.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, виділити в натурі та визнати за ним право власності на житлові та нежитлові приміщення (квартира АДРЕСА_3 ), які позначені в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленому 19 червня 2017 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»), такими позначками: 2.1 мансарда, площею 7.2 кв. м; 2.2 житлова кімната, площею 13,6 кв. м; 2,3 житлова кімната, площею 18,1 кв. м; 2-4 житлова кімната, площею 11,5 кв. м; 2.5 кухня, площею 7,3 кв. м; 2-6 тамбур, площею 3,7 кв. м; 2.7 санвузол, площею 4,6 кв. м, загальною площею 66,0 кв. м, в будинку А-1, загальною площею 66,0 кв. АДРЕСА_4 .

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення по АДРЕСА_1 позначені в технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.06.2017 року №747 наступними літерами:

2.1 мансарда, площею 7.2 кв.м.; 2.2 житлова кімната, площею 13,6 кв.м.; 2,3 житлова кімната, площею 18,1 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 11,5 кв.м.; 2.5 кухня, площею 7,3 кв.м.; 2-6 тамбур, площею 3,7 кв.м.; 2.7 санвузол, площею 4,6 кв.м., загальною площею 66,0 кв.м. в будинку А-1.

Виділено в натурі ОСОБА_1 приміщення по АДРЕСА_1 , позначені в технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.06.2017 року №747 наступними літерами:

2.1 мансарда, площею 7.2 кв.м.; 2.2 житлова кімната, площею 13,6 кв.м.; 2,3 житлова кімната, площею 18,1 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 11,5 кв.м.; 2.5 кухня, площею 7,3 кв.м.; 2-6 тамбур, площею 3,7 кв.м.; 2.7 санвузол, площею 4,6 кв.м., загальною площею 66,0 кв.м. в будинку А-1.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивачу ОСОБА_1 належить частка, яка відповідає приміщенням мезоніну та горища.

Вважає, що наведене суперечить відомостям щодо зареєстрованого за позивачем права власності, наявним у ДРРПНМ, відповідно до яких позивач є власником ідеальної частки розміром будинку АДРЕСА_1 .

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділом конкретних приміщень не припиняє право спільної часткової власності та не означає реальний поділ майна між співвласниками.

Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги як доказ технічної можливості поділу будинку в натурі висновок №3/2247 від 09 лютого 2012 року «Про розподіл будинку АДРЕСА_1 на два самостійних», оскільки згідно даного висновку, можливо розділити будинок на два самостійних спірний будинок за адресою АДРЕСА_5 ) та будинок по АДРЕСА_6 , який не є предметом спору.

В той же час, жодного експертного висновку про технічну можливість реального поділу спірного будинку за адресою АДРЕСА_1 в матеріалах справи немає.

Зазначає, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Однак оскаржуваним рішенням визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину будинку площею 66,0 кв.м., що, з урахуванням загальної площі будинку, завідомо не відповідає розміру частки 1/4, що належить позивачу.

Посилається на те, що успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 не все майно, яке належало спадкодавцю, а лише частку 9/16, оскільки позивач має право на обов`язкову частку після смерті матері в розмірі 3/16 частин спірного будинку, яку на даний час не оформив, що є додатковою підставою для неможливості вирішення в судовому порядку питання про поділ будинку в натурі.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Львівського апеляційного суду.

При новому розгляді справи колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Мартиневича О.А. на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Почкіної О.М. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.1972 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також визнано право особистої власності в будинку АДРЕСА_1 , а саме: за ОСОБА_4 на 3/4 частини, за ОСОБА_5 на 1/4 частину будинкуволодіння.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04.10.1973 року розділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реально будинок АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_4 виділено в реальне користування приміщення : -1-1, 1-2, 1-5, 1-8, 1-9, 1-10, підвал та горище над приміщенням 1-5, 3/4 земельної ділянки, що примикає до її частки будинку; ОСОБА_5 виділено в реальне користування приміщення: -1-11, 1-12, 1-13, 1-14 та горище над приміщеннями -1-8, 1-9, 1-10. Для виходу в мезонін облаштувати сходи-марш за рахунок ОСОБА_4 і виділити в його реальне користування 1/4 частки земельної ділянки, що примикає до входу в мезонін.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.04.1974 року ОСОБА_4 виділено в реальне користування також приміщення: -1-3 коридор, 1-4 ванна, 1-6 кухня, 1-7 кладова.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.1976 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 придбав у власність 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором купівлі-продажу від 30.11.1977 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 придбав у власність 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

27.10.1981 року складено комісійний акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_7 загальна площа 83,20 кв.м., житлова 52,30 кв.м.; квартира 2 загальна площа 55,70 кв.м., житлова -25,40 кв.м., загальною площею будинку 138,90 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м.Львова №100 від 09.03.1982 року затверджено акт від 27.10.1981 року.

13.07.1982 року Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації видало ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення, згідно з яким за нею зареєстровано 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.1972 року. Також 13.07.1982 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації видано ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення, відповідно до якого за ним зареєстрованого 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року.

Як вбачається з висновку №3/2247 від 09.02.2012 року «Про розподіл будинку АДРЕСА_1 на два самостійних», виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» технічно можливо розділити вищезазначений будинок на два самостійних із присвоєнням окремих номерів, а саме: за буд.літ.А-1, який займає ОСОБА_1 1/4, ОСОБА_2 3/4 частини в цілому (загальною площею 144,0 кв.м., житловою площею 90,8 кв.м.) залишити №30; за буд.літ.Б-2, який займає ОСОБА_1 в цілому (загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.) присвоїти №30а.

20.02.2012 року присвоєно поштові номери буд.А-1 (№30), загальною площею 144,0 кв.м., а буд.Б-2 (№30а) загальною площею 61,6 кв.м. 08.11.2013 року внесено зміни в розпорядження про присвоєння поштових адрес, а саме: замінено загальну площу буд.А-1 (№30) на 146,3 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Відповідно до заповіту від 29.12.1993 року все належне їй майно перейшло в порядку спадкування ОСОБА_2 .

З довідки, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 05.04.2016 року вбачається, що станом на 29.12.2012 р. в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 3/4 частини будинку на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.09.1972 року, акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію від 27.10.1981 року та рішення Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова №100 від 09.03.1982 року, за ОСОБА_1 1/4 частина на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №11189 від 30.11.1977 року. Станом на 05.04.2016 року будинок АДРЕСА_1 складається з шести житлових кімнат та двох кухонь, житловою площею 90,8 кв.м., загальною площею 146,3 кв.м.

Крім того, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 здійснив переобладнання мезоніну спірного будинку, в результаті чого загальна площа будинку збільшилася з 138,90 кв.м. до 149,20 кв.м.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав для висновку, до якого помилково прийшов суд першої інстанції про те, що позивач перепланував належний йому мезонін та горище, і в результаті цього загальна і житлова площа приміщень, яка відповідала набутій ним у власність 1/4 частини будинку збільшилася з 52,5 кв.м. до 66,0 кв.м.

З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.10.1973 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року вбачається, що судом було прийнято рішення про реальний поділ будинку з виділенням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у власність конкретно визначених частин будинку. Водночас, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.10.1973 року, для реального поділу будинку слід було за рахунок відповідача ОСОБА_5 влаштувати сходи-марш для окремого виходу в мезонін, також ОСОБА_5 зобов`язаний був сплатити ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 107,50 крб за зменшення належної їй ідеальної частки 3/4 у спірному будинку.

У матеріалах справи відсутні докази про виконання сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 рішення Шевченківського м. районного суду Львова від 04.10.1973 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року, як в частині проведення необхідних будівельних робіт, здачі в експлуатацію та реєстрації права власності сторін на окремі частини будинку, як на окремі об`єкти нерухомого майна, так і в частині сплати відповідачем ОСОБА_5 визначеної судом компенсації на користь позивача ОСОБА_4 .

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , розпорядившись належними їм цивільними правами на свій розсуд, до припинення їх права власності на спірний будинок не вчинили дій, необхідних для реалізації рішення Шевченківського районного суду Львова від 04.10.1973 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року, та були співвласниками спірного будинку на праві спільної часткової власності з розміром ідеальних часток 1/4 та 3/4 відповідно.

В матеріалах справи також відсутні відомості про процесуальне правонаступництво щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у справі №2-1145/1973, у межах розгляду якої ухвалено рішення Шевченківського м. районного суду Львова від 04.10.1973 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.1976 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , нотаріально посвідченого Третьою держнотконторою за реєстровим № 6554, продав ОСОБА_6 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , нотаріально посвідченого Третьою держнотконторою за реєстровим № 11189, продав позивачу 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

З договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6 вбачається, що позивач взяв на себе обов`язки по добудові будинку.

27.10.1981 року складено комісійний акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_7 загальна площа 83,20 кв.м., житлова 52,30 кв.м.; квартира 2 загальна площа 55,70 кв.м., житлова -25,40 кв.м., загальною площею будинку 138,90 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Львова №100 від 09.03.1982 року затверджено акт від 27.10.1981 року.

13.07.1982 року Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації видало ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення, згідно з яким за нею зареєстровано 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.09.1972 року. Також 13.07.1982 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації видано ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення, відповідно до якого за ним зареєстрованого 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року.

Отже, колегія суддів вважає встановленим, що позивач є власником ідеальної частки спірного будинку загальною площею 138,90 кв.м. і таке його право належним чином зареєстроване.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 1-2 ст. 367 ЦК України визначено, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Вирішення питання про технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини будинку з самостійним виходом та з мінімальним відхиленням від розміру ідеальної частки співвласників потребує знань інших, ніж в галузі права, що, відповідно до ст. ст. 103, 106 ЦПК України є підставою для надання суду висновку експерта, виконаного на підставі договору з учасником справи, або призначення відповідної експертизи судом.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постанова Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 року була мотивована тим, що вирішення питання про технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини будинку з самостійним виходом та з мінімальним відхиленням від розміру ідеальної частки співвласників потребує знань інших, ніж в галузі права, що, відповідно до ст.ст. 103, 106 ЦПК України, є підставою для надання суду висновку експерта, виконаного на підставі договору з учасником справи, або призначення відповідної експертизи судом, однак, позивач не надав суду відповідного висновку експерта та не клопотав перед судом про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Львівського апеляційного суду. Верховний Суд зазначив, що, фактично дійшовши висновку про можливість вирішення зазначеного спору лише за результатами проведення відповідної судової будівельно-технічної експертизи, апеляційний суд не вжив достатніх процесуальних заходів, спрямованих на її проведення, а отже і встановлення обставин, які мають значення для вирішення спору, в результаті чого спір між сторонами, який перебував на розгляді в судах з 2017 року, залишився не вирішеним.

На виконання вказівок Верховного Суду викладених у Постанові від 14 квітня 2021 року колегією суддів, згідно ухвали судового засідання від 23 грудня 2021 року, задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення будівельно-технічної експертизи.

Призначено по справі будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи проводилося перепланування будинку за адресою: АДРЕСА_1 після його реального розподілу на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 1973 року і 10 квітня 1974 року та чи змінювалась в результаті цього його загальна та житлова площа, як саме?

2. Чи проводилося перепланування приміщення першого поверху (квартира АДРЕСА_7 ), виділених на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 1973 року і 10 квітня 1974 року в реальне користування ОСОБА_4 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 якщо проводилось то чи змінилася (збільшилася, зменшилася) внаслідок цього їх загальна і житлова площа на період 1973-2016 років?

3. Чи проводилися протягом 1973-2016 років перепланування горищ і приміщень мезоніну (квартира АДРЕСА_3 ) в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та чи змінилася (збільшилася, зменшилася) в результаті цього їх загальна і житлова площа і якщо так, то на скільки?

4. Чи технічно можливий виділ в натурі ОСОБА_1 горищ і приміщення мезоніну (квартира АДРЕСА_8 , позначені в технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19 червня 2017 року № 747 наступними літерами: 2.1. коридор, площею 7.2 кв.м.; 2.2. житлова кімната, площею 13.6 кв.м; 2.3. житлова кімната, площею 18.1 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 11.5 кв.м.; 2.5 кухня, площею 7.3 кв.м.; 2-6 тамбур, площею 3.7 кв.м.; 2.7. санвузол, площею 4.6 кв.м., загальною площею 66.0 кв.м. в будинку А-1.

Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 , попереджено сторони про наслідки ухилення від проведення експертизи згідно ст. 109 ЦПК України.

Проте з вини позивача експертиза по справі не була проведена. Ним не було оплачено вартість експертизи, і матеріали справи 17 липня 2023 року повернуті НДІСЕ без виконання експертизи.

В суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що він дійсно відмовився від проведення судово - будівельної експертизи, оскільки у нього відсутні кошти на її проведення.

Таким чином судом вжито всіх процесуальних заходів спрямованих на проведення експертизи, однак така не була проведена з вини позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

-для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання в галузі іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

- сторонами не надані відповідні висновки експерта із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів , документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів вірно встановлено наступні обставини:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.1972 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також визнано право особистої власності в будинку АДРЕСА_1 , а саме: за ОСОБА_4 на 3/4 частини, за ОСОБА_5 на 1/4 частину будинкуволодіння.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04.10.1973 року розділено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 реально будинок АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_4 виділено в реальне користування приміщення : -1-1, 1-2, 1-5, 1-8, 1-9, 1-10, підвал та горище над приміщенням 1-5, 3/4 земельної ділянки, що примикає до її частки будинку; ОСОБА_5 виділено в реальне користування приміщення: -1-11, 1-12, 1-13, 1-14 та горище над приміщеннями -1-8, 1-9, 1-10. Для виходу в мезонін облаштувати сходи-марш за рахунок ОСОБА_4 і виділити в його реальне користування 1/4 частки земельної ділянки, що примикає до входу в мезонін.

Додатковим рішенням цього суду від 10.04.1974 року ОСОБА_4 виділено в реальне користування також приміщення: -1-3 коридор, 1-4 ванна, 1-6 кухня, 1-7 кладова.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.1976 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 придбав у власність 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором купівлі-продажу від 30.11.1977 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 придбав у власність 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

27.10.1981 року складено комісійний акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_7 загальна площа 83,20 кв.м., житлова 52,30 кв.м.; квартира 2 загальна площа 55,70 кв.м., житлова -25,40 кв.м., загальною площею будинку 138,90 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м.Львова №100 від 09.03.1982 року затверджено акт від 27.10.1981 року.

13.07.1982 року Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації видало ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення, згідно з яким за нею зареєстровано 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.1972 року. Також 13.07.1982 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації видано ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення, відповідно до якого за ним зареєстрованого 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року.

Як вбачається з висновку №3/2247 від 09.02.2012 року «Про розподіл будинку АДРЕСА_1 на два самостійних», виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» технічно можливо розділити вищезазначений будинок на два самостійних із присвоєнням окремих номерів, а саме: за буд.літ.А-1, який займає ОСОБА_1 1/4, ОСОБА_2 3/4 част. в цілому (загальною площею 144,0 кв.м., житловою площею 90,8 кв.м.) залишити №30; за буд.літ.Б-2, який займає ОСОБА_1 в цілому (загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.) присвоїти №30а.

20.02.2012 року присвоєно поштові номери буд.А-1 (№30), загальною площею 144,0 кв.м., а буд.Б-2 (№30а) загальною площею 61,6 кв.м. 08.11.2013 року внесено зміни в розпорядження про присвоєння поштових адрес, а саме: замінено загальну площу буд.А-1 (№30) на 146,3 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . Відповідно до заповіту від 29.12.1993 року все належне їй майно перейшло в порядку спадкування ОСОБА_2 .

З довідки, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 05.04.2016 року вбачається, що станом на 29.12.2012 р. в будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 3/4 частини будинку на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.1972 року, акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію від 27.10.1981 року та рішення Шевченківської районної ради народних депутатів м.Львова №100 від 09.03.1982 року, за ОСОБА_1 1/4 частина на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу №11189 від 30.11.1977 року. Станом на 05.04.2016 року будинок АДРЕСА_1 складається з шести житлових кімнат та двох кухонь, житловою площею 90,8 кв.м., загальною площею 146,3 кв.м.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 здійснив переобладнання мезоніну спірного будинку, в результаті чого загальна площа будинку збільшилася з 138,90 кв.м. до 149,20 кв.м.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав для висновку, до якого помилково прийшов суд першої інстанції про те, що позивач перепланував належний йому мезонін та горище, і в результаті цього загальна і житлова площа приміщень, яка відповідала набутій ним у власність 1/4 частини будинку, збільшилася з 52,5 кв.м. до 66,0 кв.м.

З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.10.1973 року та додаткового рішення цього суду від 10.04.1974 року вбачається, що судом було прийнято рішення про реальний поділ будинку з виділенням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у власність конкретно визначених частин будинку. Водночас, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.10.1973 року, для реального поділу будинку слід було за рахунок відповідача ОСОБА_5 влаштувати сходи-марш для окремого виходу в мезонін, також ОСОБА_5 зобов`язаний був сплатити ОСОБА_4 компенсацію в розмірі 107,50 крб за зменшення належної їй ідеальної частки у спірному будинку.

У матеріалах справи відсутні докази про виконання сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 рішення Шевченківського м. районного суду Львова від 04.10.1973 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року як в частині проведення необхідних будівельних робіт, здачі в експлуатацію та реєстрації права власності сторін на окремі частини будинку як на окремі об`єкти нерухомого майна, так і в частині сплати відповідачем ОСОБА_5 визначеної судом компенсації на користь позивача ОСОБА_4 .

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , розпорядившись належними їм цивільними правами на свій розсуд, до припинення їх права власності на спірний будинок не вчинили дій, необхідних для реалізації рішення Шевченківського районного суду Львова від 04.10.1973 року та додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року, та були співвласниками спірного будинку на праві спільної часткової власності з розміром ідеальних часток 1/4 та 3/4 відповідно. В матеріалах справи також відсутні відомості про процесуальне правонаступництво щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у справі №2-1145/1973, у межах розгляду якої ухвалено рішення Шевченківського м. районного суду Львова від 04.10.1973 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.04.1974 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 06.07.1976 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , нотаріально посвідченого Третьою держнотконторою за реєстровим № 6554, продав ОСОБА_6 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , нотаріально посвідченого Третьою держнотконторою за реєстровим № 11189, продав позивачу 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 .

З договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6 вбачається, що позивач взяв на себе обов`язки по добудові будинку.

27.10.1981 року складено комісійний акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_7 загальна площа 83,20 кв.м., житлова 52,30 кв.м.; квартира 2 загальна площа 55,70 кв.м., житлова -25,40 кв.м., загальною площею будинку 138,90 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м.Львова №100 від 09.03.1982 року затверджено акт від 27.10.1981 року.

13.07.1982 року Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації видало ОСОБА_4 реєстраційне посвідчення, згідно з яким за нею зареєстровано 3/4 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25.09.1972 року. Також 13.07.1982 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації видано ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення, відповідно до якого за ним зареєстрованого 1/4 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року.

Отже, позивач є власником 1/4 ідеальної частки спірного будинку загальною площею 138,90 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року і таке його право належним чином зарестроване.

Сторона визнали ту обставину, що після смерті їх матері відповідачка ОСОБА_2 успадкувала згідно заповіту не 3/4 будинку АДРЕСА_1 , а частку розміром 9/16, оскільки позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, має право на обов`язкову частку в розмірі 3/16; на час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину позивачем не отримано.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 1-2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Вирішення питання про технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини будинку з самостійним виходом та з мінімальним відхиленням від розміру ідеальної частки співвласників потребує знань інших, ніж в галузі права, що є підставою для надання суду висновку експерта, виконаного на підставі договору з учасником справи, або призначення відповідної експертизи судом.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , за клопотанням якого апеляційним судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, ухилився від її проведення внаслідок невиконання покладеного на нього судом обов`язку по оплаті за проведення експертизи, а тому колегія суддів, з урахуванням ст. 109 ЦПК України, відмовляє у встановленні факту про наявність технічної можливості поділу спірного будинку на два самостійні об`єкти нерухомого майна відповідно до часток співвласників, оскільки експертиза призначена судом у зв`язку з тим, що для вирішення спору були необхідні знання інші, ніж у галузі права.

При цьому колегія суддів не бере до уваги як належний, допустимий та достовірний доказ технічної можливості поділу спірного будинку на два самостійних об`єкти нерухомого майна висновок ОКП «ЛОР «БТІ та ЕО» № 3/2247 від 09.02.2012 року, оскільки зазначеним висновком встановлено лише технічну можливість розділити будинок АДРЕСА_1 на два самостійних будинки у зв`язку із тим, що позивач поруч із спірним будинком АДРЕСА_1 , позначеним на плані (А-1), побудував окремий будинок, позначений на плані Б-2, який не входить до предмета спору.

Згідно висновку ОКП «ЛОР «БТІ та ЕО» № 3/2247 від 09.02.2012 року технічно можливо розділити будинок АДРЕСА_1 на два самостійних будинки з присвоєнням окремих поштових номерів:

-новозбудованому позивачем ОСОБА_1 будинку Б-2 площею 45.1 кв.м. присвоїти поштовий номер 30А;

-спірному будинку А-1 площею 144,0 кв.м., який займають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 3/4, залишити № 30.

Отже, зазначеним висновком не визначалась технічна можливість поділу в натурі спірного будинку А-1 площею 144,0 кв.м. відповідно до часток співвласників 1/4 та 3/4 .

Станом на час розгляду справи судом відповідачка ОСОБА_2 є власником частки розміром 9/16 у праві спільної часткової власності на спірний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3-828 від 20.12.2016 року, а позивач, з урахуванням норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України, є власником частки розміром 4/16 у праві спільної часткової власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1977 року, та власником частки розміром 3/16, як прийнятої ним обов`язкової частки після смерті матері, разом розмір частки позивача у праві спільної часткової власності на спірний будинок становить 7/16.

За таких обставин та відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України позивач має право на виділ в окремий об`єкт нерухомого майна частини спірного будинку, що відповідає частці 7/16, однак, він звернувся до суду з позовом про виділ у його власність конкретно визначених приміщень будинку АДРЕСА_1 , які, згідно позовних вимог, відповідають частці розміром 1/4.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами технічну можливість поділу будинку АДРЕСА_1 відповідно до часток сторін у праві спільної частковій власності на нього, не доведено розміру збільшення чи зменшення часток кожного співвласника при проведенні реального поділу, дійсної вартості спірного будинку, а отже, необхідності сплати та розміру компенсації одному із співвласників за зменшення його частки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ будинку і визнання права власності на конкретні приміщення цього будинку та вважає, що в задоволенні таких слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 серпня 2018 року - скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряна Володимирівна, про поділ будинку в натурі, визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.