печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/52342/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: ОСОБА_2

відповідач 2: Державне підприємство «Сетам»

відповідач 3: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про поділ майна подружжя та зняття арешту з майна, -

представник позивача - адвокат Щербатюк Н. В.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити з опису майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі, що зареєстрований 22 серпня 1987 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луцьк.

16.11.2006 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було придбано нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на ОСОБА_2 , та є спільною сумісною власністю подружжя.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було припинено 20 серпня 2019 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.08.2019 року.

Вказує, що позивачу стало відомо про те, що на квартиру, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, накладено арешт та відбувається відчуження цієї квартири на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, проведення торгів відносно майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, без прийняття рішення про стягнення такого майна з подружжя, є незаконним та порушує права позивача на належне їй майно, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. Витребувано у приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича копію акту опису і арешту майна, яким було описано і арештовано чотирикімнатну квартиру площею 80,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35-36, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2022 року вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, а саме на частку чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та зупинити продажу арештованого майна а саме: частки чотирикімнатної квартири площею 80, 20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37-40, т. 1).

Копії ухвал направлено на адреси сторін, крім того відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказані ухвали направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а.с. 41-44, т. 1).

29.11.2022 року від приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича надійшла копія акту опису і арешту майна, яким було описано і арештовано чотирикімнатну квартиру площею 80,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 66-70, т. 1).

09.12.2022 року від представника відповідача 2 ДП «Сетам» надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що належним відповідачем щодо вимоги про поділ майна подружжя є другий з подружжя, а саме ОСОБА_2 , а щодо вимоги про виключення з опису майна - приватний виконавець Корольов Михайло Андрійович. Державне підприємство «Сетам» не повинне відповідати за вказаними позовними вимогами і навіть у разі задоволенні позову не зможе його виконати, оскільки ДП «Сетам» не входить до складу подружжя і не проводило опису арештованого майна. Разом із цим, у зв`язку з тим, що ДП «Сетам», як організатором електронних торгів, 08.10.2021 року було проведено електронні торги з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , відповідач вважає за доцільне надати пояснення щодо підстав позову, зазначених позивачем, оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки ДП «Сетам». Так, у приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича на виконанні перебуває виконавчий лист №0308/5344/2012, виданий 07.06.2012 року про стягнення із ОСОБА_2 коштів на користь Публічного акціонерного товариства «Укресімбанк». Шлюб між позивачем та відповідачем 1 було припинено 20.08.2019 року, а з позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_1 звернулась лише 27.09.2021 року, тобто після того, як дізналась про передачу квартири на реалізацію в межах виконавчого провадження. Вказане свідчить про можливе уникнення колишнього подружжя від виконання ОСОБА_2 рішення суду про стягнення боргу (а.с. 72-87, т. 1).

22.12.2022 року від відповідача 3 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М. А. надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що 14.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. з метою забезпечення реального виконання рішення та у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника в межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 723 111, 75 швейцарських франків та 2 695, 25 грн. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідні записи про обтяження внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №28864563 від 14.05.2021 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №42028387 від 19.05.2021 року. 14.05.2021 року винесена постанова про арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_2 . 14.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. на адресу боржника направлена вимога приватного виконавця, відповідно до якої 26.05.2021 року о 10-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , приватним виконавцем будуть проводитись виконавчі дії щодо опису та арешту майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_3 . 12.11.2021 року приватним виконавцем сформовано Акт про реалізацію предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_3 , копію якого надіслано стягувачу, боржнику, ДП «Сетам» та переможцю електронних торгів ОСОБА_4 . Таким чином, вважає, що вимога про виключення з опису вказаного майна є нікчемною, оскільки вказане майно уже було реалізовано у виконавчому провадженні(а.с. 91-148, т. 1).

11.04.2023 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить збільшити позовні вимоги та визнати недійсними електронні торги, організовані Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795; визнати недійсним протокол та акт проведення електронних торгів, організованих Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795 (а.с. 186-192, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 194, т. 1).

Представник позивача - адвокат Щербатюк Н. В. подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі (а.с. 244, т. 2).

Відповідачі, їх представники у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність відповідачів, їх представників справи, суд, виходить із наступного.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України).

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання сторонам достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

На підставі вищезазначеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, суд, з огляду на достатність в матеріалах справи документів для прийняття рішення, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, та їх представників на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі, що зареєстрований 22 серпня 1987 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луцьк (а.с. 18, т. 1).

16.11.2006 року ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.11.2006 року (а.с. 21-22, т. 1).

У вказаному договорі купівлі-продажу квартири від 16.11.2006 року ОСОБА_1 дала згоду на купівлю вказаної квартири (п. 9 договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2006 року).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було припинено 20 серпня 2019 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.08.2019 року (а.с. 15, т. 1).

29.04.2021 року приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Корольову М. А. надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа №0308/5344/2012, виданого 07.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором №86708С13 від 25.06.2008 року в розмірі 5 724 944, 77 грн, що є еквівалентом за курсом НБУ 657 374, 32 швейцарських франків; судові витрати у розмірі 1 477, 50 грн (а.с. 104-105, т. 1).

14.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65439932 з примусового виконання виконавчого листа №0308/5344/2012, виданого 07.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області (а.с. 109-110, т. 1).

26.05.2021 року у рамках виконавчого провадження ВП №65439932 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а сама квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 116-118, т. 1).

16.06.2021 року у рамках виконавчого провадження ВП №65439932 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 120-121, т. 1).

Відповідно до висновку про вартість майна вартість нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкту оцінки, станом на 30.06.2021 року - 2 243 107, 00 грн (а.с. 123, т. 1).

26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. направлено до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна (а.с. 126-127, т. 1).

Відповідно до протоколу №551602 проведення електронних торгів 27.08.2021 року торги щодо майна - квартири АДРЕСА_2 , не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів (а.с. 128, т. 1).

Відповідно до протоколу №556158 проведення електронних торгів 08.10.2021 року відбулись торги щодо майна - квартири АДРЕСА_2 , переможцем яких став - ОСОБА_4 (а.с. 129-131, т. 1).

12.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. складено акт проведення електронних торгів, організованих Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795 (а.с. .137-139, т. 1).

12.11.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М. А. у ВП №65439932 знято арешт з майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 (а.с. 141-145, т. 1).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК України).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Згідно ст. 71 СК України, спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Так, придбавши рухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі рухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін.

При цьому, у договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зазначено, що станом на час його укладення позивач є дружиною ОСОБА_2 та не заперечує щодо укладення даного договору.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1-2, ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Також суд враховує висновки щодо застосування норм права, які містяться в постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року, справа №301/2231/17, постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року справа №757/8854/14-ц, постанові Верховного Суду від 05.11.2020 року, справа № 534/961/16-ц, постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року, справа № 316/594/18.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що квартири АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана одним із подружжя під час перебування у шлюбі. Вказане не спростовується сторонами.

Разом з тим, твердження відповідачів про те, що права позивача ОСОБА_1 при реалізації квартири не порушені і не підлягають захисту, так як стороною договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , вона не була, договір було укладено ОСОБА_2 , а отже вона не є власником квартири, не заслуговують на увагу суду та суперечать вимогам СК України, які наведені в рішенні вище.

Щодо твердження, що позивач після розрівняння шлюбу не зверталась до суду із позовом про поділ майна подружжя, то суд не бере до уваги, оскільки вказане не змінює того, квартира АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, співвласники майна мають право на свій розсуд користуватись належним їй майном.

Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Мінюсту України від 29.09.2016 року №2831/5 (надалі Порядком).

Реалізація арештованого майна, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, що регулюється нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна на яке звернено стягнення (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Реалізації майна передують наступні дії органу ДВС, що передбачені ст. 50, 56, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.

Доводи в цій частині позовних вимог зводяться до того, що майно вибуло з володіння власника без її відома та поза її волею, на підставі рішення суду, про яке їй відомо не було. При цьому, позивач не є стороною у виконавчому провадженні, відкритому на виконання вказаного рішення, також позивач не є боржником у вказаному виконавчому провадженні.

Аналіз положень вказаного вище закону свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна.

За змістом вищенаведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.

Щодо проведення самих електронних торгів на правильність яких наголошував представник відповідача 2, то згідно пунктів 3,4,5 р. ІІ Порядку (в редакції на час проведення торгів) виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Організатор перевіряє повноту заповнення заявки.

Також, згідно п. 11 р. ІІІ Порядку інформація про майно, включене до лота, виставленого на електронні торги (торги за фіксованою ціною), вноситься Організатором згідно з документами, наданими відповідно до пунктів 2, 3 розділу II цього Порядку.

Постановою Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі №910/10136/17 також зроблено висновок про визнання недійсними угод за результатами торгів, а також самих торгів за результатами недотримання процедури проведення їх та незаконності.

Позивач ОСОБА_1 в доведення вимог про визнання недійсними електронних торгів від 08.10.2021 року, проведених ДП «Сетам» з реалізації арештованого майна - квартири АДРЕСА_2 , зазначає, що на час проведення торгів є наявним в т.ч. порушення прав та інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними. А саме, порушення прав позивача ОСОБА_1 , якій належала частка майна у спільній сумісній власності та незнання про факт наявності таких торгів по реалізації майна спільної сумісної власності, таким чином вибуття майна через електронні торги з володіння власника, відбулося не з її волі, про що було невідомо позивачу, та що порушує її права.

У постанові від 20.11.2019 року у справі №462/4449/16-ц Верховний Суд вказав, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено аналогічний правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі-продажу.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою, шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Разом з тим, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його вчинення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є також і порушення встановлених законодавством правил їх проведення.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Так, окрім порушення норм закону при проведенні електронних торгів, повинно бути встановлено порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання електронних торгів недійсними. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15.

Так, ОСОБА_1 не будучи стороною ВП не була обізнана про рішення суду, електронні торги та інші дії приватного виконавця зокрема і не встановлення факту спільного майна подружжя та виділення частки одного з них, призвели до порушення його права у спільній сумісній власності, а відповідно й ОСОБА_1 не могла оскаржувати будь які дії приватного виконавця. Водночас, захист права шляхом визнання недійсним правочину, а в даному спорі - електронних торгів, за ст. ст. 203, 215 ЦК України використано позивачем.

Таким чином, в порушення ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦК України, оскільки приватним виконавцем не вчинено належних дій та не було визначено частку на той час боржника ОСОБА_2 , який володів квартирою разом з своєю колишньою дружиною ОСОБА_1

ОСОБА_1 , як доводив її представник, не була обізнана про проведення цих торгів відповідачем 2 ДП «Сетам», яке надсилало боржнику повідомлення про проведення електронних торгів, а не позивачу, як співвласнику реалізованого майна. Також, як доводив її представник, не була обізнана про існування рішення суду, виконавчого провадження, накладення арешту на майно та оцінку реалізації спірної квартири відповідачем 1, що не спростовано взагалі відповідачем 1, про що зазначено вище.

Такі доводи сторони позивача заслуговують на увагу суду, доведені перед судом, та не спростовані належними доказами інших учасників процесу на підставі ЦПК України щодо змагальності сторін процесу.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказане порушення при вчиненні виконавчих дій суттєво вплинуло на результати електронних торгів і одночасно встановлено судом при розгляді даної цивільної справи факт порушення прав і законних інтересів позивача, як співвласника реалізованого майна. Сукупність вказаних вище обставин під час розгляду справи доведено їх представником.

Тому, вимоги позову щодо визнання недійсними електронних торгів, організованих Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795 та визнання недійсним протокол та акт проведення електронних торгів є на переконання суду також обґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 215, 325, 364, 368, 443, 650, 655, 656 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 71 СК України, ст. 48, 61 Закону України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про поділ майна подружжя та зняття арешту з майна- задовольнити.

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Виключити з опису у виконавчому провадженні №ВП 65439932 майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсними електронні торги, організовані Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795.

Визнати недійсним протокол та акт проведення електронних торгів організованих Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 747, 48 грн.

Стягнути із Державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 747, 48грн.

Стягнути із приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 747, 48 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач 2: Державне підприємство «Сетам», адреса: вул. Стрілецька, 4-6, м. Київ, 01001, .

Відповідач 3: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, адреса: вул. Костельна, 7, офіс 4, м. Київ, 01001.

Повний текст рішення складено 11.09.2023 року.

Суддя Г.О.Матійчук