КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6497/2023
справа №756/3369/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шролик І.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

встановив:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 складено розписку, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 35000,00 грн як завдаток за продаж двох збірно-розбірних ангарів.

Вказує, що за усною домовленістю позивачка мала намір придбати, а відповідач продати два збірно-розбірних ангари до кінця 2021 року. Належного документального оформлення правочину, вчинення дій щодо усних домовленостей (купівля-продаж) не відбулося.

14 лютого 2022 року позивачка надіслала відповідачу письмову вимогу про повернення коштів, однак кошти в розмірі 35000,00 грн відповідачем не були повернуті.

Стверджує, що кошти є безпідставно набутими, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 35000,00 грн. Стягнути судові витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн, а також 992,40 грн судового збору, а всього 20 992,40 грн.

Оболонський районний суд міста Києва заочним рішенням від 07 вересня 2022 року позов задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 35000,00 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в 2017 році після проведення перемовин з позивачкою, між ними була досягнута домовленість, відповідно до якої відповідач мав забезпечити організацію (підготовку) продажу двох збірно-розбірних ангарів (послуги, що передують укладенню договору купівлі-продажу, перевірка документів на право власності, запити, витяги з реєстрів за необхідності тощо).

Вказує, що грошові кошти в сумі 35000,00 грн були сплачені за виконані роботи (надані послуги) із забезпечення організації продажу двох збірно-розбірних ангарів.

Стверджує, що між позивачкою та відповідачем з урахуванням приписів статей 205, 206 ЦК України, 03 жовтня 2017 року укладено усний правочин - договір надання послуг, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечити організацію продажу двох збірно-розбірних ангарів (надання послуг), а позивачка взяла на себе зобов`язання оплатити таки послуги. Також сторонами було погоджено ціну правочину - 35 000 гривень.

За виконання відповідачем своїх зобов`язань за усним правочином позивачка сплатила кошти, про що складена розписка. Даний правочин між сторонами було укладено в усній формі та повністю виконано сторонами у момент його вчинення.

Вказує, що розписка не містила відомостей, що відповідач є власником та продавцем ангарів. Також, матеріали справи не містять доказів про намір саме відповідача здійснити продаж ангарів та даних про належність їх на праві власності останньому.

Вказує, що судом помилково характер спірних правовідносин кваліфікований як попередній договір купівлі-продажу. Матеріали справи не містять доказів укладення попереднього договору купівлі-продажу, при цьому розписка також не містить умов здійснення купівлі-продажу майна: відсутній як предмет договору, так і вартість предмета продажу, відсутній строк передачі та оплати майна.

Посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові №548/741/21 від 11 січня 2023 року.

Вказує, що позивачкою не обґрунтовано належними та допустимими доказами розмір понесених судових витрат, не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Уважає, що позивачкою не доведено документально понесені судові витрати, а саме не надано акти приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок витрат.

Мотивуючи наведеним, просить суд заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції зробив висновок, що на підставі попередньої домовленості щодо укладання у майбутньому договору купівлі-продажу збірно-розбірних ангарів позивачка перерахувала на рахунок кошти як завдаток (аванс), проте в подальшому договір між сторонами не було укладено, відповідач продовжує утримувати кошти, добровільно їх не повертає, відтак кошти підлягають поверненню позивачці оскільки вони є безпідставно набутими.

Стягнувши на користь позивачки понесені нею судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції врахував заперечення відповідача щодо обсягу витрат на правничу допомогу, категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність. Керуючись принципом законності, справедливості, співмірності з розміром заявлених позовних вимог, врахував той факт, що представник участі в судовому засіданні не приймав, відтак зробив висновок, що необхідним та достатнім з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу, які має понести позивач у розмірі 10000,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Установлено, що 03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 складено розписку про отримання від ОСОБА_2 35000,00 грн в рахунок "залога" (мовою оригіналу) в організації продажу 2-х (двох) збірно-розбірних ангарів. Зазначено також, що у випадку здійснення угоди сума "залога" вираховується із основної суми угоди (а.с. 20).

Послідовний та логічний аналіз змісту розписки дає підстави для висновку про те, що сторони мали на меті укладення угоди про купівлю-продаж збірно-розбірних ангарів, у зв`язку із чим позивачкою передано відповідачу грошові кошти 35 000 гривень, які у випадку реалізації угоди вираховуються із основної суми.

Установлено також, що договору купівлі-продажу 2-х (двох) збірно-розбірних ангарів укладено не було, що підтверджено та не спростовується сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона уважається авансом.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

За обставин цієї справи оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Сума, яка названа в розписці "залогом" фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти. Натомість внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Визначаючи правову природу переданої позивачкою відповідачеві суми 35000,00 грн, суд першої інстанції помилково вказав, що така є завдатком (авансом), проте завдаток та аванс не є тотожними поняттями.

Окрім того, колегія суддів уважає помилковим застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, виходячи з такого.

Згідно із частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відтак положення статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, а відповідна сума авансу підлягає поверненню в силу положень ЦК та домовленості сторін, оскільки має місце невиконання зобов`язання, за яким аванс передавався.

Посилання суду першої інстанції на правові висновку, висловлені Верховним Судом у постановах: від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17 (касаційне провадження № 61-40св19); від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17); від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18); від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18) є помилковим, оскільки обставини у цих справах не є релевантними обставинам у справі, що переглядається апеляційним судом.

З цих же підстав не підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові №548/741/21 від 11 січня 2023 року, на який посилається відповідач у апеляційній скарзі.

Доводи скаржника про відсутність порушеного права, отримання відповідачем коштів 35000,00 грн за договором про надання послуг, що полягають в організації продажу ангарів, відхиляються колегією суддів, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені.

З огляду на наведене, місцевий суд правильно ухваливши про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів в сумі 35 000,00 грн, помилився із мотивами прийняття такого рішення. Відтак рішення суду в частині вирішення спору слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнутих судових витрат, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму.

За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини 3 статті 30 вказаного Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також, за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

З даних договору про надання правової допомоги №31/01/20 від 31 січня 2020 року, укладеного між АО "Лєгіст" та ОСОБА_2 , установлено, що предметом цього договору є надання адвокатським об`єднанням правової допомоги Клієнту, консультацій та роз`яснень з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організація ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; надання Клієнту правової допомоги щодо захисту прав та представлення інтересів останнього перед Національною поліцією та іншими правоохоронними органами, в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (веденні справ) (а.с.13-16).

Згідно пункту 4.1 укладеного договору вартість послуг адвокатського об`єднання встановлюється додатковою угодою до цього договору.

Згідно додаткової угоди №02/22-3 від 01 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги №31/01/20 від 30 січня 2020 року, сторони дійшли взаємної згоди, що вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання за участь у справі щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 35000,00 грн згідно з розпискою від 03 жовтня 2017 року є фіксованою та становить: у суді першої інстанції - 20000,00 грн; у суді апеляційної інстанції - 25000,00 грн; у суді касаційної інстанції - 30000,00 грн (а.с. 17).

Згідно пункту 3 додаткової угоди сторони узгодили, що клієнт протягом одного року після набрання сили судовим рішенням по суті щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 35000,00 грн згідно з розпискою від 03 жовтня 2017 року зобов`язаний шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання або внесення готівкою в касу Адвокатського об`єднання у повному обсязі сплатити вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання, встановленому у пункті 1 цієї додаткової угоди, та укласти акт приймання-передачі.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Слід також у порядку статті 89 ЦПК України давати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

При цьому, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє суд повинен оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Частина 3 статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх.

Відсутність опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, позбавляє іншу сторону можливості наводити аргументи щодо обґрунтованості суми фіксованого гонорару та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Матеріали справи містять клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яка мотивована відповідачем тим, що відсутні докази про визначення розміру витрат, розрахунок таких витрат, документальні підтвердження понесення цих витрат (а.с. 44).

З матеріалів справи убачається, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не подано, що позбавляє іншу сторону (відповідача) можливості наводити аргументи щодо обґрунтованості суми фіксованого гонорару та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відтак апеляційний суд погоджується в цій частині з доводами апеляційної скарги і робить висновок про скасування рішення суду частині стягнення витрат на правову допомогу, у стягненні з ОСОБА_1 на користь позивачки витрат на правову допомогу - відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів - змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати, у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу - відмовити.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.М. Мережко

В.В. Соколова