РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання -Матківська Р.Р.,

Справа № 458/887/23

Провадження №2-о/458/35/2023

за участі сторін цивільного провадження:

заявник - ОСОБА_1 не прибула;

заявник - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. не прибув,

розглянувши в м.Турка Самбірського району Львівської області з повідомленням (викликом) сторін в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заінтересована особа: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш Микола Михайлович про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.09.2023 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» в Турківський районний суд Львівської області надійшла заява ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш Микола Михайлович, про встановлення факту родинних відносин, в якій просять встановити факт родинних відносин, а саме: що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) є рідною донькою, а ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом заяви є встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступає місце проживання заявника.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року №807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, який був подовжений відповідно до: Указу Президента від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, - з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, - з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, - з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, - з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 07.11.2022 №758/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, - з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.02.2023 №58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 №2915-ІХ, - з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, - з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб, Указу Президента від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ, - з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб (до 15.11.2023), який двє на сьогодніній день.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

СТИСЛИЙ ВИКЛДАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ:

Позиція особи, яка подала заяву.

Заявник у своїй заяві зазначає наступне. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати заявників, після смерті матері заявника виникла необхідність у оформленні спадкових прав на майно, що належало їй на день смерті. Проте, належним чином реалізувати своє право на спадкування після смерті матері заявники не має змоги, оскільки у свідоцтві про народження заявників в графі мати вказана як « ОСОБА_4 », замість « ОСОБА_4 ». Зважаючи на розбіжності у документах, заявники звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, проте нотаріусом було виявлено розбіжност в написанні прізвища заявників (спадкоємців) та прізвища спадкодавця та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи вищенаведені обставини, у заявників відсутня можливість встановити родинні зв`язки між ними та їхньою матір`ю для оформлення спадкових прав, тому вони змушені звернутися з відповідною заявою до суду.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_6 , мати заявників, про що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

21.10.1947 року за рішенням особливої наради при МДБ СРСР матір заявників було вивезено з сім`єю в Челябінську область м. Копейськ (Росія), що вбачається згідно архівної довідки.

07.07.1954 року ОСОБА_6 одружилася з ОСОБА_7 , що засвідчується архівною довідкою виданою відділом запису актового стану м.Копейськ Челябінської області (Росія), і прізвище після одруження було змінено на ОСОБА_4 .

Від шлюбу батьків народилося троє дітей, а саме: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниця по справі, що вбачається згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник по справі, що вбачається згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка не претендує на спадщину, що засвідчується її заявою про відмову від спадщини від 26.07.2023 року.

10.11.1973 року ОСОБА_8 вийшла заміж за ОСОБА_10 та змінила своє дівоче прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_11 , що засвідчується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , що засвідчується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 посвідчила заповіт на свою старшу рідну доньку ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), на два земельні паї та на 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що підтверджує свідоцтва про смерть. Після смерті матері залишилося троє рідних дітей, які є пенсіонерами, інвалідностей не мають.

21.07.2023 року спадкоємець за законом рідний син спадкоавця ОСОБА_2 подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за законом.

05.09.2023 року спадкоємець за законом ОСОБА_2 подав заяву нотаріусу про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом.

05.09.2023 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш Миколою Михайловичем, винесено постанову, якою відмовлено спадкоємцю за законом ОСОБА_2 , у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки має місце розбіжність в одній букві, оскільки прізвище матері ОСОБА_4 , а спадкоємця ОСОБА_4 , рекомендовано було звернутися до суду для встановлення родинного зв`язку.

28.07.2023 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за законом.

28.07.2023 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом вчиненим 26.08.2011 року №890.

11.09.2023 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

11.09.2023 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш Миколою Михайловичем, винесено постанову, якою відмовлено спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки має місце розбіжність в одній букві, оскільки прізвища матері ОСОБА_4 , а спадкоємиці ОСОБА_4 , рекомендовано було звернутиєя до суду для встановлення родинного зв`язку.

Вказана обставина, а саме відмова приватного нотаріуса у видачі свідоцтв на спадщину за законом та за заповітом унеможливлює нам реалізацію наших законних прав та майнових інтересів.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Через неможливість реалізувати своє право, заявники звернулися в суд з даною заявою про встановлення факту родинних відносин.

Позиція заінтересованої особи.

Заінтересована особа приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. не забезпечив самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтверджуючим документом про вручення ухвали про відкриття провадження та заяви, на адресу суду надіслав заяву про слухання справи у його відсутність.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Заявниками 19.09.2023 року подано заяву.

09.10.2023 року від заявниці подано клопотання про слухання справи у її відсутність.

Від заявників інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.

Від заінтересованої особи приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. на адресу суду 11.10.2023 року надійшло клопотання в якому просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Від заінтересованих осіб інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у цивільній справі.

Судові засідання про справі призначалися 09.09.2023 року, 12.10.2023 року, 02.11.2023 року.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_6 , мати заявників, про що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

21.10.1947 року за рішенням особливої наради при МДБ СРСР матір заявників було вивезено з сім`єю в Челябінську область м. Копейськ (Росія), що вбачається згідно архівної довідки.

07.07.1954 року ОСОБА_6 одружилася з ОСОБА_7 , що засвідчується архівною довідкою виданою відділом запису актового стану м.Копейськ Челябінської області (Росія), і прізвище після одруження було змінено на ОСОБА_4 .

Від шлюбу батьків народилося троє дітей, а саме: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниця по справі, що вбачається згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявник по справі, що вбачається згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка не претендує на спадщину, що засвідчується її заявою про відмову від спадщини від 26.07.2023 року.

10.11.1973 року ОСОБА_8 вийшла заміж за ОСОБА_10 та змінила своє дівоче прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_11 , що засвідчується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , що засвідчується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 посвідчила заповіт на свою старшу рідну доньку ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), на два земельні паї та на 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що підтверджує свідоцтва про смерть. Після смерті матері залишилося троє рідних дітей, які є пенсіонерами, інвалідностей не мають.

21.07.2023 року спадкоємець за законом рідний син спадкоавця ОСОБА_2 подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини за законом.

05.09.2023 року спадкоємець за законом ОСОБА_2 подав заяву нотаріусу про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом.

05.09.2023 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш Миколою Михайловичем, винесено постанову, якою відмовлено спадкоємцю за законом ОСОБА_2 , у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки має місце розбіжність в одній букві, оскільки прізвище матері ОСОБА_4 , а спадкоємця ОСОБА_4 , рекомендовано було звернутися до суду для встановлення родинного зв`язку.

28.07.2023 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за законом.

28.07.2023 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом вчиненим 26.08.2011 року №890.

11.09.2023 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 подала заяву нотаріусу про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

11.09.2023 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш Миколою Михайловичем, винесено постанову, якою відмовлено спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки має місце розбіжність в одній букві, оскільки прізвища матері ОСОБА_4 , а спадкоємиці ОСОБА_4 , рекомендовано було звернутиєя до суду для встановлення родинного зв`язку.

Вказана обставина, а саме відмова приватного нотаріуса у видачі свідоцтв на спадщину за законом та за заповітом унеможливлює нам реалізацію наших законних прав та майнових інтересів.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Через неможливість реалізувати своє право, заявники звернулися в суд з даною заявою про встановлення факту родинних відносин.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Заява подана у відповідності до вимог ст.4 ЦПК України, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Така заява подана у відповідності до вимог ст..19 ЦПК України оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин і цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження.

Згідно вимог ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, де розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Родинні відносини встановлюються між заявником і іншою особою, в тому числі померлим, коли відсутні документи, що підтверджують наявність між ними родинних відносин, і відновити їх іншим шляхом неможливо. Встановлення таких відносин залежить від норм матеріального права та мети, яку заявник вказує в заяві.

Найчастіше встановлюють спорідненість з близькими родичами - чоловіком, дружиною, батьками, дітьми, усиновлювачами, усиновленими, братами, сестрами, дідусем, бабусею, онуками. Встановлення названого факту може бути викликано необхідністю отримання в майбутньому матеріальних благ.

Для отримання спадщини встановлення факту родинних відносин проводиться також між заявником і рідними, а також з більш далекими родичами, оскільки цивільне законодавство відносить до числа спадкоємців за законом строго певне коло родичів, як спадкоємців.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, тому в таких випадках, відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити факт родинних відносин та належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим, оскільки згідно норм процесуального права передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виникнення особистих майнових і немайнових прав громадян, їх зміну та припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними доказами, як то: свідоцтвами, довідками та іншими документами, які видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість виправлення допущених помилок тощо), тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що має юридичне значення.

Факт належності документів особі встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника, зокрема: право на власність.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, необхідно виходити з дати народження дитини.

Заявник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , а заявниця ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , в ких в свідоцтвах про народження вказано батьків як ОСОБА_7 , як батько, та ОСОБА_5 , як матір, а особа, з якою мають намір встановити родинні відносини ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже застосуванню підлягає КпШС України.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.

Частиною 3 стт.53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з рахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.

У таких випадках, заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин є особи, які зазначені в правовстановлюючих документах і для яких мають настати певні юридичні наслідки.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року № 15 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності документів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Згідно роз`яснень вказаних у вище вказаній постанові, передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану, як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Із такими заявами до суду можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис.

Ч.3 ст. 49 ЦК України встановлює, що актами цивільного стану, які підлягають державній реєстрації є народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть. Відповідно до частини четвертої цієї статті державна реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Таким законом є Закон України від 02.07.2010 №2398-6 "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Цей Закон визначає правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану, регламентує порядок проведення державної реєстрації актів цивільного стану, закріплюючи підстави, строки, місце державної реєстрації, ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Зокрема, ст.22 Закону регулює підстави та порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Таке право підпадає під захист ст..8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до ї особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Внесення змін до актових записів цивільного стану провадиться відділом реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Після цього виписується нове свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану, яке видається заявнику або надсилається до відділу реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника для вручення йому. Одночасно анулюється первинне свідоцтво, подане заявником для внесення змін, яке в подальшому знищується у встановленому порядку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене ст..64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст..55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи встановлено, що при зверненні заявника до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері було виявлено, що в актовому записі №52 від 05.06.1981 року, складеному відділом записів актів цивільного стану Турківського району Львівської області про його народження, відомості про матері зазначені як « ОСОБА_12 ». Вказана обставина підтверджується листом Старосамбірської державної нотаріальної контори № 236/02-14 иід28.02.2023 року, а також листом Турківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.03.2023 року № 34/22.16-06-34 згідно якого повідомлено заявника про неможливість вирішення цього питання в позасудовому порядку, рекомендовано звернутися до суду.

Заявниками надано правовстановлюючі особисті документи, які оглянуто в судовому засіданні, з чого вбачається, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Суд вважає, при розгляді даної справи знайшов підтвердження юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно як між матір`ю та сином, та факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відповідно як між матір`ю та дочкою.

Відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства) та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Будь-яких інших доказів, окрім наданих доказів заявником, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом ст..ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦПК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України.

Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D).

Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях.

Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір.

Процесуальним кодексом не включено до обов`язку суду здійснювати повернення сплаченого судового збору при обов`язковому розподілі судових витрат.

В поданій заяві заявники не просять стягнути судові витрати.

Вимогами п.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, зважаючи на вимоги процесуального закону, суд вирішив не відшкодовувати заявнику судові витрати.

Керуючись ст.ст.2-5,10,12,19,23,27,28,76-81,95,258,259,263-265,268,272,273,293,294,315,316,319 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш Микола Михайлович про встановлення факту родинних відносин - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ) яка є рідною донькою по відношенню до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином по відношенню до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 ;

місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник: ОСОБА_2 ;

місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3

Заінтересована особа: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Федаш Микола Михайлович;

юридична адреса місця знаходження згідно інформації відповідно до Єдиного державного реєстру нотаріусів: 82500 м.Турка, вул. Січових Стрільців, 23-А Львівська область;

Повний текст судового рішення складено 07.11.2023 року.

Суддя Р.І.Ференц