Номер провадження: 22-ц/813/1191/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дячука Павла Миколайовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року по справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича про скасування рішення державного реєстратора та знесення об?єкта самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2018 року Одеська міська рада звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Махортова Ігоря Олександровича про скасування рішення державного реєстратора та знесення об`єкта самочинного будівництва. В обґрунтування позову зазначали, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку за ОСОБА_1 . Проте, за результатами обстеження вищезазначеної земельної ділянки встановлено, що на ній розташована 2-поверхова будівля. З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 . Одеська міська рада вважала, що наявність такої реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій воно зареєстровано, оскільки перешкоджає здійсненню повноважень щодо володіння, користування та розпорядження відповідною земельною ділянкою та створює умови для її незаконного використання без вирішення Одеською міською радою у встановленому порядку питання можливості такого використання (т. 1, а.с.4-13).

03 березня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов Одеської міської ради задоволено в повному обсязі. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.07.2017 № 36338952, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем. Зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судові витрати у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні (т. 2, а.с.214-216).

08 квітня 2021 року Приморським районним судом м. Одеси отримано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дячука Павла Миколайовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року. Апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено конституційні права ОСОБА_1 як власника спірного майна. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував факт наявності у ОСОБА_1 не скасованих правовстановлюючих документів на спірний будинок, що на думку апелянта, унеможливлюють знесення спірного будинку як самочинно побудованого. Крім того, апелянт вважає, що наявність оскаржуваного рішення державного реєстратора не порушувала прав Одеської міської ради у зв`язку з тим, що фактично відбулось відновлення попередньої реєстрації ОСОБА_1 , після скасування Верховним Судом постанови Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2016. Також, апелянт повідомляє, що суд першої інстанції проігнорував факт наявності не скасованого свідоцтва про право власності на житловий будинок, що встановлює права ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою, яка розташована під спірним будинком. На думку апелянта, висновок про те, що позов Одеської міської ради обґрунтований є протиправним, так як для того щоб знеси об`єкт нерухомості як самовільно збудований, то мають бути відсутні правовстановлюючі документи, але наразі, як зазначає апелянт, свідоцтво про право власності на житловий будинок є дійсним та діючим. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства, поза межами процесуального строку долучив до справи, взяв до уваги та посилався на докази, надані Одеською міською радою, без подання клопотання про визнання причин пропуску такого строку поважними. На думку апелянта, не взято до уваги заяву ОСОБА_1 щодо застосування строків давності, адже підстави позову існували з 2007 року, а саме з моменту надання дозволу на виконання будівельних робіт. Також, апелянт повідомляє, що ряд певних дозвільних документів було видано самою Одеською міською радою та дії ОСОБА_1 не оспорювались. Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т. 2, а.с.223-230).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні, 19.10.2023 представник позивача Одеської міської ради - Старостін Олексій Сергійович просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та наполягав на розгляді скарги в зв`язку з її тривалим знаходженням у апеляційному суді.

Апелянт в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник апелянта неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи: 27.07.2022, 15.06.2023, 18.10.2023.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення.

Оскільки апелянту був наданий повний обсяг процесуальних прав, в тому числі на подання додаткових пояснень в справі, заявлення клопотань тощо, свою позицію щодо вказаної справи апелянт висловив в своїй скарзі, зважаючи на те, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків, апеляційний суд вирішив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, самовільно зайнята відповідачем ОСОБА_1 . Наявність на землях комунальної власності самочинно збудованого об`єкта унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом, тому підлягає звільненню шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва за рахунок Відповідача.

ОСОБА_1 незважаючи на відсутність в неї права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, звернулась для здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Для здійснення державної реєстрації речового права ОСОБА_1 подано пакет документів, який не відповідає вимогам чинного законодавства, містить недостовірні відомості, що виключає можливість державної реєстрації такого речового права як офіційного визнання і підтвердження державою факту виникнення у Відповідача прав на вказане нерухоме майно у заявлених нею характеристиках. Після реєстрації права власності відповідачем на спірний об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.

Тому суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 02.12.2014 Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у цивільній справі № 522/9032/14-ц за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, яким позов задоволено частково та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030, укладений 27.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за № 1785. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030. Скасовано запис Державного реєстру речових прав на земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030 за ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 15-22).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 рішення у цивільній справі № 522/9032/14-ц за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння залишено без змін (т. 2, а.с. 24-35).

Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, яке було ухвалене щодо цього майна, але в подальшому скасоване, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Дана позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного суду України № 6-251цс15 від 24.06.2015.

12.06.2018 державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Офіцеровою Л.Л. була прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки вимоги виконавчого документу фактично виконані у повному обсязі (т. 2, а.с. 36).

Отже, вказані обставини свідчать про відсутність права власності на земельну ділянку у відповідачки ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту огляду від 20.07.2018, складеного відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель, дотриманням земельного законодавства та використанням об`єктів комунальної власності департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за результатами обстеження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що на ній розташована 2-поверхова будівля (т. 2, а.с. 37).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.07.2017 року № 36338952, прийнятого державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем (т. 2, а.с. 40-41).

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, вище зазначеним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 у цивільній справі № 522/9032/14-ц, на підставі якого скасовано право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,03 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030, встановлено наступне: «…23.07.2008 постановою Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-а-424/2008 за ОСОБА_3 було визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0300 га, яка перебувала у власності територіальної громади м. Одеси та була частиною земельної ділянки, наданої Одеською міською радою в користування ТОВ «БУЛЬВАР».

01.10.2009 ухвалою Київського районного суду м. Одеси було задоволено заяву Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасовано вищевказану постанову Київського районного суду м. Одеси та провадження по справі закрито.

В подальшому, 17.05.2012 рішенням Приморського районного суду v м. Одеси по справі № 2-2037/11 було задоволено позов Одеської міської ради та визнано: незаконним Державний акт про право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0300 га, на ім`я ОСОБА_3 , недійсним договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; незаконним Державний акт про право власності на спірну земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , витребувано від останньої вказану земельну ділянку на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Проте, не зважаючи на скасування державного акта про право власності на земельну ділянку на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2012, 26.07.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 1785, за яким ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :29:005:0030…».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані обставини підтверджують відсутність права власності на земельну ділянку у відповідачки. Більш того, на момент набуття земельної ділянки у власність продавець ОСОБА_2 була позбавлена права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Право власності за ОСОБА_1 на спірний будинок було зареєстровано 27.07.2017. Разом з тим, 07.04.2017 право власності відповідачки на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030 було скасовано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2017 № 84765934 (т. 1, а.с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За обставинами даної справи судом першої інстанції правильно було встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030, укладений 27.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за № 1785. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030. Скасовано запис Державного реєстру речових прав на земельну ділянку площею 0,0300 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :29:005:0030 за ОСОБА_1 .

Вказане рішення набрало законної сили та було виконане. Отже, відповідачка не має права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок.

За змістом ст. 376 ЦК України за наявності однієї лише підстави, перерахованої в диспозиції цієї статті, житловий будинок вважається самочинним будівництвом.

Оскільки відповідачка не мала відповідного об`єму прав на земельну ділянку, то житловий будинок, збудований на ній є самочинним будівництвом.

За ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 4 цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Тобто, власник земельної ділянки має право в судовому порядку вимагати знесення самочинного будівництва.

Як було вище зазначено, земельна ділянка не належала відповідачці. Оскільки житловий будинок був збудований на земельній ділянці, яка не надавалася відповідачу ані для цієї мети, ані для будь-якої іншої, наявні підстави для задоволення позовних вимог про знесення об?єкта самочинного будівництва.

В зв`язку з наведеним апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. В своєму позові позивач посилався на самовільне захоплення земельної ділянки як на підставу для задоволення позовних вимог. Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення норм процесуального законодавства в частині зміни підстав позову в процесі розгляду справи.

Посилання апелянта на те, що в процесі розгляду цивільної справи № 2-2037/11 за позовом Одеської міської ради не були вжиті заходи забезпечення позову, не було накладено арешт на земельну ділянку, що фактично призвело до офіційного укладення договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчення договору нотаріусом не впливають на оцінку обставин даної справи та правову кваліфікацію спору, оскільки рішення судів є обов`язковими до виконання на всій території України, з моменту набрання законної сили рішенням в справі № 2-2037/11 ОСОБА_2 втратила право власності на земельну ділянку, а тому не мала права вчиняти будь-які дії щодо неї.

В зв`язку з вище викладеними обставинами апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до формальних міркувань та не впливають на розгляд справи по суті. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, з врахуванням вище наведеного, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дячука Павла Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний цієї текст постанови складений 01 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк