КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/16207/19

19 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Івасина Олександра Романовича на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року про стягнення судових витрат, постановлену під головуванням судді Сенюти В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Державного підприємства «Сетам», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович про визнання електронних торгів недійсними,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом доОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Державного підприємства «Сетам», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович про визнання електронних торгів недійсними, скасування державноїреєстрації права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 грудня 2009 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 01 грудня 2009 року № 1279, ОСОБА_2 та членам її сім`ї, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях на праві приватної часткової власності належить 25/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

23 березня 2018 року позивачу ОСОБА_2 стало відомо, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі № 754/6362/15-ц задоволено позов ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 104 292,43 грн. та судовий збір у сумі 3 654 грн.

В порядку примусового виконання вказаного вище рішення на підставі виконавчих листів Деснянського районного суду м. Києва № 2-3244/15 від 09 березня 2016 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Соколовою Ю.С. 06 вересня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 52092532 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, а державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. 05 вересня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 52092426 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

В межах зазначених вище виконавчих проваджень шляхом проведення електронних торгів було реалізовано належні на праві власності частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , покупцем яких згідно актів про проведені торги від 01 березня 2018 року, затверджених начальником Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Вишневським Ю.А. 01березня 2018 року, став ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами ННВ 475278 та ННВ 475279 від 29 березня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЛегкимВ.В., й зареєстрованими в реєстрі за №№ 634 та 635, відповідно.

Посилаючись на те, що продаж вказаного майна на прилюдних торгах був проведений з порушенням норм чинного законодавства щодо порядку, встановленого для виконання судових рішень, тому прилюдні торги мають бути визнані недійсними, відповідно видані на підставі цих торгів свідоцтва про право власності на майно є незаконним та підлягають скасуванню, з витребуванням спірного майна від покупця, позивачі просили суд:

визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_2 та електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 ;

визнати недійсним протокол № 316533 проведення електронних торгів по лоту № 262534 та протокол № 316532 проведення електронних торгів по лоту № 262532;

визнати недійсними акти про проведені електронні торги від 01 березня 2018 року, б/н, щодо реалізації нерухомого майна - 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_2 , та нерухомого майна - 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 , затверджені начальником Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вишневським Ю.A.;

визнати недійсними свідоцтва про право власності від 29 березня 2019 року № HHB 475279 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_2 , яке зареєстровано в реєстрі за № 635 та № HHB 475278 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 , яке зареєстровано в реєстрі за № 634, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В.;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В, за номером про запис про право власності від 28.03.2018 року №25475985 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В, за номером про запис про право власності від 28.03.2018 року № 25475978;

витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 ;

витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 .

15 травня 2023 року від представника позивачів - адвоката Зайця Олексія Володимировича надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року задоволено заяву представника позивачів - адвоката Зайця Олексія Володимировича про відмову від частини позовних вимог.

Провадження щодо частини позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними свідоцтв про право власності від 29.03.2019 року № ННВ 475279 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_2 , яке зареєстровано в реєстрі за № 635 та № HHB 475278 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 , яке зареєстровано в реєстрі за № 634, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В.; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. за номером запису про право власності від 28.03.2018 року № 25475985 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В., за номером про запис про право власності від 28.03.2018 року № 25475978; витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 ; витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 - закрито (а.с. 121-122 том 3).

22 травня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Івасин Олександр Романович звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про стягнення з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь відповідача ОСОБА_1 витратна правову допомогу в сумі 43 000,00 грн у порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України, до якої було долучено докази на підтвердження їх понесення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року у задоволенні заяви представник відповідача ОСОБА_1 -адвоката Івасина Олександра Романовича про стягнення судових витрат відмовлено (а.с. 186-188 том 3).

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 04 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Івасин Олександр Романович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на осіб, які беруть участь у справі покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю слід розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачає користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживанням наданими правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно:чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов;чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору;чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету-ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. ЦПК не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. До такого висновку дійшов Верховний суд у постановах від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №521/3011/18.

Матеріалами справи підтверджується, що поведінка позивача була недобросовісною, про що вказує, зокрема ухвала суду від 31 жовтня 2022 року, якою відмовлено у прийнятті заяви позивачів про зміну підстав позову, та судом зазначено, що позивачі здійснили зміну підстав позову, зміну предмету позову (виключивши дві позовні вимоги, змінивши відповідачів та доповнивши третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору), що є недопустимим відповідно до вимог статті 49 ЦПК України.

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 має право відповідно до ст.142 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 , стягнути судові витрати з позивачів.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк, позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідачі Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Державне підприємство «Сетам», Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович, не скористались процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 .

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Івасин Олександр Романович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивачів Заєць Олексій Володимирович просили залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 .

Відповідачі Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Державне підприємство «Сетам», Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, а також третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович, явку представника в судове засідання не забезпечили. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачів Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Державного підприємства «Сетам», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, та третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкий Вадима Володимировича.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Державного підприємства «Сетам», Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович про визнання електронних торгів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та витребування нерухомого майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 46-47 том 1).

05 жовтня 2020 року позивачами було подано позовну заяву в новій редакції, в якій на підставі статті 49 ЦПК України стороною позивача змінено підставу позову (а.с. 11-32 том 2).

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року вказана редакція позовної зави була прийнята судом (а.с.79-81 том 2).

27 липня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду нову редакцію позовної заяви до відповідачів Державного підприємства "Сетам", Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про витребування майна та визнання електронних торгів недійсними, в якій просили змінити підстави позову (а.с. 198-221 том 2).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року відмовлено у прийнятті заяви позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зміну підстав позову в редакції від 27 липня 2022 року, мотивуючи свій висновок тим, що позивачі здійснили зміну підстав позову, зміну предмету позову (виключивши дві позовні вимоги та змінивши відповідачів та доповнивши третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору), що є недопустимим відповідно вимог статті 49 ЦПК України(а.с. 11-14 том 3).

Протокольною ухвалою від 31 жовтня 2022 року судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 8-9 том 3).

15 травня 2023 року від представника позивачів - адвоката Зайця Олексія Володимировича надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» щодо визнання недійсними свідоцтв про право власності від 29 березня 2019 року № HHB 475279 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_2 , яке зареєстровано в реєстрі за № 635 та № HHB 475278 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 , яке зареєстровано в реєстрі за № 634, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В.;скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В, за номером про запис про право власності від 28.03.2018 року №25475985 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В, за номером про запис про право власності від 28.03.2018 року № 25475978;витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 ;витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 .

У поданій заяві представник позивачів також просив змінити склад учасників справи, а саме, залишити позивачів та відповідачів: ДП «Сетам», Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, з виключенням з числа учасників справи відповідача ОСОБА_1 (а.с. 115-117 том 3).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року задоволено заяву представника позивачів - адвоката Зайця Олексія Володимировича про відмову від частини позовних вимог.

Провадження щодо частини позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними свідоцтв про право власності від 29.03.2019 року № ННВ 475279 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_2 , яке зареєстровано в реєстрі за № 635 та № HHB 475278 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 , яке зареєстровано в реєстрі за № 634, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В.; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. за номером запису про право власності від 28.03.2018 року № 25475985 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 , проведену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В., за номером про запис про право власності від 28.03.2018 року № 25475978; витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 ; витребування від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 25/300 частки квартири АДРЕСА_1 - закрито (а.с. 121-122 том 3).

В наступному судовому засіданні 14 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Івасин Олександр Васильович не допущений судом до участі у справі як учасник судового процесу, останній був присутнім в судовому засіданні як вільний слухач (а.с. 159 том 3).

У зв`язку із відмовою позивачів від позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Івасин Олександр Романович 22 травня 2023 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про стягнення з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у порядку ч. 3 ст. 142 ЦПК України, обґрунтовуючи вимоги заяви тим, що справа перебувала у провадженні суду на стадії підготовчого засідання з листопада 2019 року по 31 жовтня 2022 року. Позивачі неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи, про оголошення перерви у судовому засіданні у зв`язку з неявкою представника позивачів, зокрема 25 листопада 2020 року, 24 січня 2022 року, 23 травня 2022 року, 14 вересня 2022 року, 26 квітня 2023 року, декілька разів подавали до суду позовну заяву в новій редакції, різні клопотання, метою яких було затягування розгляду справи.

В подальшому, після того, як позивачам було відмовлено у прийнятті нової редакції позовної заяви та на підставі ухвали суду від 31 жовтня 2022 року закрите підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду, позивачі, з метою виключення ОСОБА_1 з числа відповідачів, подали до суду заяву про відмову від позову в частині вимог до ОСОБА_1 , вказана заява була задоволена судом.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 протягом участі у справі поніс витрати, в тому числі, на залучення адвоката для захисту його інтересів, просив стягнути з позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь відповідача ОСОБА_1 понесені витрат на правову допомогу в сумі 43 000,00 грн., із долученням доказів на підтвердження їх понесення (а.с. 145-152 том 3).

20 червня 2023 року представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Заєць Олексій Володимирович подав до суду першої інстанції заперечення на заяву про відшкодування судових витрат відповідачу ОСОБА_1 , в якій просив суд залишити заяву відповідача без задоволення, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 вже не є стороною у даній справі, так як ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15 травня 2023 року провадження у справі щодо частин позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 закрито. Крім того, представник відповідача не надав доказів щодо понесення будь-яких витрат ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної цивільної справи (а.с. 183 том 3).

Вирішуючи заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Івасина Олександра Романовича про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що підставою для стягнення компенсації судових витрат при постановленні ухвали суду про закриття провадження, є встановлення судом необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст. 142 ЦПК України), а також у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони (ч.6 ст. 142 ЦПК України, ч. 9 ст. 141 цього Кодексу).

Посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 9 ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку із відмовою позивачів від позову в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.

Відповідно до загального правила розподілу судових витрат між сторонами, що передбачено частиною 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 у справі № 550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто, при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду врегульовано статтею 142 ЦПК України.

Частиною 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача - частина 5статті 142 ЦПК України.

Правовий аналіз вказаних положень статті 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що відповідачу слід довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача за позовом були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно:чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов;чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору;чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16 лютого 2021 року у справі № 905/121/19, від 13 травня 2021 року у справі № 910/16777/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 902/136/21, від 18 січня 2022 року у справі № 922/2017/17, від 14 березня 2023 року у справі № 911/1201/22, під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Матеріалами справи підтверджується, що у листопаді 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду за захистом своїх прав, пред`явивши вимоги, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 .

Під час проведення підготовчого провадження стороною позивача неодноразово заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, про що вказують заяви (клопотання) від 25 листопада 2019 року, від 27 квітня 2020 року, від 06 липня 2020 року, від 21 квітня 2021 року, від 24 січня 2022 року, від 12 липня 2022 року ( із занесенням клопотання позивача ОСОБА_2 до протоколу судового засідання, від 19 вересня 2022 року, від 26 квітня 2023 року (а.с. 63, 157, 179, том 1, а.с. 66, 132, 188, 235 том 2, а.с. 91 том 3).

Двічі стороною позивача уточнювались позовні вимоги, з поданням нової редакції позовної заяви від 05 жовтня 2020 року, від 27 липня 2022 року, із встановленням судом обставин в ухвалі від 31 жовтня 2022 року про те, що позивачі в новій редакції позовної заяви від 27 липня 2022 року здійснили зміну підстав позову, зміну предмету позову (виключивши дві позовні вимоги та змінивши відповідачів та доповнивши третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору), що є недопустимим відповідно вимог статті 49 ЦПК України(а.с. 11-14 том 3).

Після закриття судом підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду, позивачі 15 травня 2023 року подали до суду заяву про відмову від позову в частині позовних вимог, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 , яка прийнята судом, із закриттям провадження у справі у відповідній частині вимог.

Реалізація позивачами права на подання позову до суду у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ними в якості відповідача, який з метою ефективного захисту своїх прав змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею.

Визначений позивачами при пред?явлені позову до суду відповідач ОСОБА_1 відреагував на відкриття провадження та протягом трьох з половиною років з часу відкриття провадження у справі приймав участь у розгляді справи через представників - адвокатів Косенко Олександри Андріївни, Івасина Олександра Васильовича , якими подано до суду відзив на позовну заяву, із зазначенням попередньої суми судових витрат, відзив на позовну заяву у новій редакції, заяву про повернення позовної заяви позивачів у новій редакції від 27 липня 2022 року. Представники відповідача ОСОБА_1 в приміщенні суду знайомились з матеріалами справи 06 липня 2020 року, 21 квітня 2021 року, 19 травня 2023 року та брали участь у судових засіданнях 11 лютого 2020 року, 06 липня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 22 червня 2021 року, 24 січня 2022 року, 23 травня 2022 року, від 12 липня 2022 року, 27 липня 2022 року, 31 жовтня 2022 року, 27 квітня 2023 року, 15 травня 2023 року (а.с. 122-130, 132, 134, 174, 180, том 1, а.с. 43-44, 75, 79-81, 90-103, 133, 173, 188-189, 222-223, 233-234 том 2, а.с. 8-9, 94, 118-119, 142, 143 том 3).

Отже, суд першої інстанції зосередившись на загальних положеннях розподілу судових витрат між сторонами, передбачених частиною 9 статті 141 ЦПК України, не надав при цьому оцінку діям сторін у справі, які призвели до закриття провадження у справі, на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у частинах 3, 5 ЦПК України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції не застосовував вказані критерії та не звернув увагу на те, що у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову (частини позовних вимог), унеможливлюється повторне звернення цієї особи з таким позовом, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття провадження, брали участь у розгляді справи, понесли судові витрати і могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачі, звернувшись з позовом за захистом своїх прав, які вважали порушеними у 2019 році, вчиняли дії щодо затягування та перешкоджання розгляду цієї справи, серед іншого, неодноразово звертались із заявами про відкладення розгляду справи, про зміну предмета позову, та після закриття судом підготовчого провадження, завданням та метою якого було остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, позивачі майже через 3 роки 6 місяців з часу відкриття провадження у справі звернулись до суду із заявою про відмову від позову в частині позовних вимог, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 , без зазначення обґрунтованих причин такої відмови, виключивши таким чином ОСОБА_1 зі складу сторони у справі, що унеможливлює реалізацію ОСОБА_1 права на відшкодування судових витрат за результатом розгляду справи по суті спору.

Така позиція сторони позивачів знайшла відображення у запереченнях на заяву про відшкодування судових витрат відповідачу ОСОБА_1 , в якій позивачі просили суд залишити заяву відповідача без задоволення, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 вже не є стороною у даній справі(а.с. 183 том 3).

Такі дії позивачів свідчать про зловживання ними своїми процесуальними правами, а тому не можуть вважатися обґрунтованими.

У зв`язку з цим наявні підстави для стягнення з позивачів на користь відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України.

У частині першій статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовахі в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації праві обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та іншихдокументів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірниму порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський судз прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що 23 березня 2018 року між адвокатським об`єднанням «Кейс енд партнерс інтернешнл» та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги та додаткових угоду до нього (а.с. 149, 150 том 1, а.с. 147, 148 том 3).

Відповідно до умов зазначеного договору адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта; послуги адвокат надає клієнту на платній основі згідно додатків до цього договору (п. 1, 3 договору).

Згідно умов додаткової угоди № 2 від 23 січня 2020 року, яка є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги від 23 березня 2018 року, адвокат надає професійну правничу допомогу пов`язану зі справою за позовом до ОСОБА_1 та інших про витребування майна та визнання недійсними електронних торгів з реалізації частки квартири АДРЕСА_1 , що включає підготовку до її розгляду, та отримує винагороду, із розрахунку: за ознайомлення з документами, аналіз практики, консультація 4 години (1 год./500 грн) - 2000 гривень; складання відзиву на позовну заяву 4 години (1 год./500 грн) - 2000 гривень; участь у судових засіданнях з розрахунку вартості 1 засідання тривалістю до однієї години -2500 гривень, понад одну годину -3500 гривень (а.с. 150 том 1).

Матеріалами справи підтверджується, що у відзиві на позовну заяву сторона відповідача ОСОБА_1 згідно з вимогами частини 1 статті 134 ЦПК України навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона відповідача понесла та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції.

Повноваження представників відповідача - адвокатів Івасина Олександра Романовича, Косенко Олександри Андріївни на надання ОСОБА_1 правової допомоги в Деснянському районному суді м. Києва підтверджено адвокатським ордером від 23 січня 2020 року серії КС №723517,ордером від 10 лютого 2020 року серії КС №723519, копіями свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 129, 130, 132, 133 том 1).

Представником відповідача ОСОБА_1 -адвокатом Івасиним Олександром Романовичем подано до суду заяву про стягнення витрат відповідача у зв`язку з відмовою позивачів від позову в частині вимог до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в рамках здійснення правової допомоги у даній справі, адвокатом надано відповідачеві юридичні послуги, вартість яких визначена у додаткових угодах до договору про надання правничої допомоги № 2 від 23 січня 2020 року, № 4 від 09 вересня 2020 року, № 8 від 21 квітня 2021 року ( а.с. 150 том 1, а.с. 145-148 том 3).

Відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг від 31 січня 2020 року, від 16 травня 2023 року адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги стосовно представництва інтересів та захист прав клієнта під час розгляду справи № 754/16207/19,включаючи ознайомлення з документами, аналіз практики, консультації; складання відзиву на позовну заяву; ознайомлення з матеріалами справи та опрацювання їх; аналіз та вивчення судової практики для застосування при розгляді у судовій справі, складання відзиву на позовну заяву в новій редакції, участь в судових засіданнях, що складає вартість послуг 43 000,00 грн ( а.с. 146-153 том 1, а.с. 145-148 том 3).

Оплата юридичних послуг відповідачем ОСОБА_1 на суму 28 500,00 грн. підтверджується платіжними документами ( а.с. 153, 154 том 1, а.с. 149-151 том 3).

У заперечення на заяву представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Заєць Олексій Володимирович просив суд залишити заяву відповідача ОСОБА_1 щодо понесення витрат у зв`язку із розглядом даної цивільної справи без задоволення.

Перевіряючи розмір витрат на надану відповідачеві ОСОБА_1 професійну правничу допомогу адвокатами Івасиним Олександром Романовичем, Косенко Олександрою Андріївною в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 43 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Аналізуючи опис робіт (наданих послуг) адвокатами Івасиним Олександром Романовичем, Косенко Олександрою Андріївною в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що такі послуги як надання усної консультації, вивчення документів, формування та узгодження правової позиції з клієнтом;складання, оформлення та направлення до суду відзивів на позов фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду, визначаючи розмір витрат на надану відповідачеві ОСОБА_1 професійну правничу допомогу адвокатами Івасиним Олександром Романовичем, Косенко Олександрою Андріївною в суді першої інстанції, та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, із врахуванням обсягу наданих адвокатами послуг та виконаних робіт щодо формування правової позиції відповідача, які включать послуги з вивчення матеріалів позовної заяви, у тому числі уточнених позовних вимог, складання та направлення відзивів на позовну заяву, у тому числі, в новій редакції,а також вчинених представниками відповідача дій на захист інтересів ОСОБА_1 під час судового розгляду справи в суді першої інстанції щодо ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду, участі в судових засіданнях, дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивачів на користь ОСОБА_1 , до 20284,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатами Івасиним Олександром Романовичем, Косенко Олександрою Андріївною.

Визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках, тобто, по 10 142,00 грн з кожного, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Отже, доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду справи, дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року постановлена з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Івасина Олександра Романовича слід задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у суді першої інстанції, яка з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 142, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Івасина Олександра Романовича задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Івасина Олександра Романовича задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 10 142,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 )витрати на правничу допомогу в розмірі 10 142,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий Судді: