Справа № 136/1626/23
провадження № 2/136/340/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), через представника, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просила:

- стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 153000,00 грн та стягнути 3% річних від простроченої суми в розмірі 9117,12 грн, а також стягнути збитки від інфляції через несвоєчасне повернення боргу в сумі 55498,60 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

24.08.2020 позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 173000,00 грн, що було еквівалентно 6268 дол. США, про що останнім було власноруч написано розписку, за якою відповідач був зобов`язаний повернути позивачу вказані кошти до 24.08.2021, щомісячно сплачуючи їх в рівних частинах по 10000,00 грн, що еквівалентно 362 дол. США. Однак, за обумовлений строк відповідач сплатив позивачу лише 20000,00 грн, а в інші частині своє грошове зобов`язання не виконав. Крім того, через прострочене зобов`язання позивач вимагає від відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто 55498,60 грн, а також 3% річних від простроченої суми, тобто 9117,12 грн.

Ухвалою суду від 28.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано оригінал розписки.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду.

Ухвалою суду від 03.10.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, однак у заяві представник позивача просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просив задовольнити.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 24.08.2020 у м. Вінниці відповідачем власноруч було написано розписку, де зазначивши персональні дані сторін він вказав, що тримав у борг від відповідача 173000,00 грн, які еквівалентні 6268 дол. США, а також зобов`язався повернути позивачу вказані кошти до 24.08.2021, щомісячно сплачуючи їх в рівних частинах по 10000,00 грн, що еквівалентно 362 дол. США. В матеріалах справи наявний оригінальний примірник вищевказаної розписки, написаної відповідачем власноруч.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України. договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 19.01.2019, справа № 373/2054/16-ц провадження № 14- 446цс18 Велика Палата Верховного суду зробила наступний висновок: частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач стверджує, а відповідач в ході розгляду справи не спростував те, що за обумовлений у розписці від 24.08.2020 строк відповідач сплатив позивачу лише 20000,00 грн, а в інші частині своє грошове зобов`язання не виконав.

Враховуючи встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що договір позики та розписка, що додані до матеріалів справи підтверджують наявність між сторонами позикових відносин, є доказом як факту укладення договору позики, так і факту передачі грошових коштів позичальнику у розмірі 173000,00 грн, що на 24.08.2020 рівно 6268 дол. США.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Оскільки відповідач у визначений у договорі позики строк кошти позивачеві не повернув, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, тому вимоги позивача про повернення суми боргу за договором позики є обґрунтованими.

Крім того, через прострочене зобов`язання позивач вимагає від відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто 55498,60 грн, а також 3% річних від простроченої суми, тобто 9117,12 грн. Додано відповідні розрахунки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зазначила, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги: стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 153000,00 грн та стягнути з нього 3% річних від простроченої суми в розмірі 9117,12 грн, а також стягнути збитки від інфляції через несвоєчасне повернення боргу в сумі 55498,60 грн, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2176,15 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 153000 (стро п`ятдесят три тисячі) 00 грн, а також стягнути з нього 3% річних від простроченої суми в розмірі 9117 (дев`ять тисяч сто сімнадцять) грн 12 коп. та стягнути збитки від інфляції через несвоєчасне повернення боргу в розмірі 55498 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2176 (дві тисячі сто сімдесят шість) грн 15 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО