ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Черкаси

справа № 705/1768/15-ц провадження № 22-ц/821/1427/22 категорія: 307000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретар: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Бонар Валерій Васильович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна

третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора

розглянув у спрощеному позовному провадженні в режимі відеконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни та представника ОСОБА_1 адвоката Бонара Валерія Васильовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

24.03.2015 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2014 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 на 3/4 частки спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 7,7085 га, наданої для ведення товарного с/г виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, недійсним.

16.06.2015 від ОСОБА_3 надійшла додаткова позовна заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видано 10.12.2014 Уманською районною державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на частки спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 7,7085 га, наданої для ведення товарного с/г виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності на частки земельної ділянки, зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 43 за адресою Черкаська область, Уманський район, с/рада Текучанська, на ім`я ОСОБА_2 , з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7085 га; визнати за ОСОБА_3 право власності на частки земельної ділянки, розташованої за адресою Черкаська область, Уманський район, с/рада Текучанська, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,7085 га.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Текуча Уманського району померла мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку з надвірними спорудами у с. Текуча, приватизованої земельної ділянки біля нього площею 0,3285 га, та земельної ділянки площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільради. За життя мати розпорядилася вказаним майном, склавши заповіт на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 23.03.2014 ОСОБА_3 звернувся до Уманської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після цього позивач декілька разів намагався зв`язатися з братом телефоном для вирішення питання як і коли вони будуть оформляти спадщину, але він не йшов на контакт. У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори, щоб оформити свою частину спадщини, але нотаріус в усній формі відмовив йому у цьому, повідомивши, що є новий заповіт від імені матері, згідно якого вона все майно заповіла тільки ОСОБА_2 , але він заяву про прийняття спадщини не подавав, тобто, він пропустив строк на прийняття спадщини. На початку грудня 2014 року ОСОБА_3 знову звернувся до нотаріуса, який на цей раз повідомив, що вже є рішення суду і брату встановили додатковий строк для прийняття спадщини, а тому він запросив ОСОБА_3 до нотаріальної контори для оформлення на його ім`я обов`язкової долі спадщини, так як він є інвалідом І групи. 10.12.2014 ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 7,7085 га, кадастровий номер :03:000:0486, наданої для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району вартістю 53452,64 грн.

Відповідачу, відповідно, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки цього ж майна. В той же час, будучи обуреним поведінкою брата, який, на думку ОСОБА_3 , примусив їх матір змінити заповіт на свою користь, навмисно пропустив строк для подачі заяви до нотконтори про прийняття спадщини, не дивлячись на неодноразові звернення ОСОБА_3 зробити це разом, та мав намір заволодіти всім майном, поставивши позивача перед фактом, що у нього новий заповіт, згідно якого все мамине майно має перейти йому.

Отримавши від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з пропуском встановленого законом 6-ти місячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, відповідач, не ставлячи ОСОБА_3 до відому, не прохаючи у останнього, як у спадкоємця, який прийняв спадщину, письмової згоди на подання заяви про прийняття ним спадщини, як це передбачено ч.2 ст. 1272 ЦК України, звернувся до суду з заявою про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини, і заявив, що крім нього інших спадкоємців немає, та зазначив відповідачем у справі Текучанську сільську раду. 29.10.2014 Уманський міськрайонний суд задовольнив позов ОСОБА_2 та встановив йому додатковий строк для прийняття спадщини. Проте, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05.03.2015 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2014 було скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_3 вважає, що відповідач пропустив строк для прийняття спадщини, і підстави для його встановлення відсутні, тобто, відповідач не має права на спадкове майно після смерті їх матері. Єдиним спадкоємцем за законом вважає тільки себе. Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме, на 1/4, ОСОБА_3 уже отримав, тому йому потрібно отримати таке свідоцтво ще на 3/4 його частини, але оскільки таке свідоцтво безпідставно видано на ім`я відповідача і нотаріус сам не може скасувати його, то воно має бути визнано недійсним.

04.09.2020 від правонаступника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшла заява про зміну предмета позову, в якій просить визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видане 10.12.2014 Уманською районною державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на частки спадкового майна, яке складається з земельної ділянки площею 7,7085 га, кадастровий номер :03:000:0486, наданої для ведення товарного с/г виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності на частки земельної ділянки площею 7,7085 кадастровий номер :03:000:0486, наданої для ведення товарного с/г виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 43 на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на частки земельної ділянки площею 7,7085 га, кадастровий номер :03:000:0486, наданої для ведення товарного с/г виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори від 10 грудня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_5 недійсним.

Скасовано державну реєстрації права власності на 3/4 частини земельної ділянки, площею 7,7085 га, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_5 , зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 43 за ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано в апеляційному порядку. При цьому, зі скасуванням рішення суду втрачаються ті наслідки, які з нього випливають, а відтак вимоги позивача про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2014 на ім`я ОСОБА_2 недійсним та скасування державної реєстрації права власності на частини земельної ділянки площею 7,7085 га підлягають до задоволення.

Разом тим, відповідач не позбавлений права звернутися в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину, як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно ч.3 ст.1268 ЦК України.

Що стосується позовних вимог позивача щодо визнання за нею права власності на частини земельної ділянки, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_5 , то вони не підлягають задоволенню, оскільки суд не має права заміняти органи нотаріату і визнавати права власності на спадкове майно, оскільки позивач не позбавлена права в зв`язку зі скасуванням свідоцтва про право на спадщину на відповідача, звернутися до нотаріуса на загальних підставах для отримання спадщини. Оскільки, хоч позивач і звертався в нотаріальну контору для отримання всієї спадщини, однак, нотаріус не відмовляв йому у видачі свідоцтва про права на спадщину, а діяв у відповідності до вимог закону, так як згідно спадкової справи було два спадкоємці: по заповіту та по закону.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У серпні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду 1 інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу, вирішити питання процесуальних витрат.

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Бонар Валерій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить виключити з мотивувальної частини рішення:

-«Згідно даних документів та показів свідків судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали разом на час відкриття спадщини, тобто відповідач вважається таким, що прийняв спадщину».

-«Разом тим, відповідач не позбавлений права звернутися в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину, як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно ч.3 ст.1268 ЦК України.»

та судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни мотивована тим, що суд 1 інстанції правильно встановивши обставини справи невірно застосував норми матеріального права та помилково скасував свідоцтво про право на спадщину. Вказує, що судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину, оскільки проживав на момент смерті з спадкодавцем та є спадкодавцем за заповітом. Тобто, свідоцтвом про право на спадщину не порушено жодних прав позивача, скасування свідоцтва про право на спадщину та роз`яснення права на його повторне отримання у нотаріуса є безпідставним.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Бонара Валерія Васильовича мотивована тим, що з висновками суду 1 інстанції в мотивувальній частині не погоджується та вважає, що суд 1 інстанції вийшов за межі позовних вимог. Так, твердження суду 1 інстанції, що згідно даних документів та показів свідків судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали разом на час відкриття спадщини, тобто відповідач вважається таким, що прийняв спадщину є безпідставними та необґрунтованими, адже матеріалами справи встановлено, що предметом спору було лише питання про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на частки, при цьому питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем не було предметом розгляду даної справи, зустрічний позов про встановлення факту проживання однією сім`єю відповідач не подавав.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У вересні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна подала відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивачу.

Вказує, що з доводами апеляційної скарги позивача погодитись не можна, оскільки для вирішення питання про скасування свідоцтва про право на спадщину слід належним чином дослідити усі обставини справи, врахувати всі підстави для спадкування як позивача, так і відповідача. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину, вище зазначені обставини досліджуються у вказаному провадженні та подання окремого позову про встановлення факту проживання відповідача зі спадкодавцем не вимагають.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що 8 листопада 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , а також належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,385 га та земельну ділянку площею 7,7085 синові ОСОБА_2 відповідачу у справі.

26 вересня 2014 року постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також, в даній постанові зазначено, що ОСОБА_2 на момент смерті спадкодавця разом з нею не проживав та не був зареєстрований, тому він не вчинив жодних дій, передбачених ст.1269 ЦК України.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 задоволено.

10 грудня 2014 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 7,7085 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області.

10 грудня 2014 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину на частини цього ж майна.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 5 березня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_2 до Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відмовлено.

Згідно довідки голови квартального комітету № 22 від 15.01.2015 , яка видана ОСОБА_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , його мати ОСОБА_5 , зареєстрована в с. Текуча Уманського району, проживала в складі його сім`ї з березня місяця 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації в зв`язку з тим, що потребувала за станом здоров`я стороннього догляду.

Згідно довідки сільського голови Текучанської сільської ради № 18 від 17 січня 2015 року, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а/з №3 від 08.02.2014, була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Поховання матері здійснив син ОСОБА_2 .

Згідно даних документів та показів свідків судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_5 проживали разом на час відкриття спадщини, тобто відповідач вважається таким, що прийняв спадщину.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни не підлягає до задоволення, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Бонара Валерія Васильовича підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає не в повній мірі.

Згідно ст.ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦПК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що 8 листопада 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , а також належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,385 га та земельну ділянку площею 7,7085 синові ОСОБА_2 відповідачу у справі.

26 вересня 2014 року постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Черкаської області відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також, в даній постанові зазначено, що ОСОБА_2 на момент смерті спадкодавця разом з нею не проживав та не був зареєстрований, тому він не вчинив жодних дій, передбачених ст.1269 ЦК України.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 задоволено.

10 грудня 2014 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, яке складається із земельної ділянки площею 7,7085 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області.

10 грудня 2014 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину на частини цього ж майна.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 5 березня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_2 до Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відмовлено.

Згідно довідки голови квартального комітету № 22 від 15.01.2015 , яка видана ОСОБА_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , його мати ОСОБА_5 , зареєстрована в с. Текуча Уманського району, проживала в складі його сім`ї з березня місяця 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації в зв`язку з тим, що потребувала за станом здоров`я стороннього догляду.

Згідно довідки сільського голови Текучанської сільської ради № 18 від 17 січня 2015 року, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а/з №3 від 08.02.2014, була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Поховання матері здійснив син ОСОБА_2 .

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано в апеляційному порядку. При цьому, зі скасуванням рішення суду втрачаються ті наслідки, які з нього випливають, а відтак вимоги позивача про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 грудня 2014 на ім`я ОСОБА_2 недійсним та скасування державної реєстрації права власності на частини земельної ділянки площею 7,7085 га підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог позивача щодо визнання за нею права власності на частини земельної ділянки, розташованої на території Текучанської сільської ради Уманського району, після смерті ОСОБА_5 , то суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки суд не має права заміняти органи нотаріату і визнавати права власності на спадкове майно, оскільки позивач не позбавлена права в зв`язку зі скасуванням свідоцтва про право на спадщину на відповідача, звернутися до нотаріуса на загальних підставах для отримання спадщини. Оскільки, хоч позивач і звертався в нотаріальну контору для отримання всієї спадщини, однак, нотаріус не відмовляв йому у видачі свідоцтва про права на спадщину, а діяв у відповідності до вимог закону, так як згідно спадкової справи було два спадкоємці: по заповіту та по закону.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо тверджень про те, що згідно даних документів та показів свідків судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали разом на час відкриття спадщини, тобто відповідач вважається таким, що прийняв спадщину. Разом тим, відповідач не позбавлений права звернутися в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину, як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно ч.3 ст.1268 ЦК України.

Так, стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу (в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування) заяву про прийняття спадщини.

У позовній заві позивач посилався на те, що він звернувся до нотаріальної контори щоб оформити свою частину спадщини, але нотаріус в усній формі відмовив йому в цьому, заявивши, що є новий заповіт від імені матері, згідно якого вона все майно заповіла тільки брату, але він заяву про прийняття спадщини не подавав, тобто він пропустив строк на прийняття спадщини, в зв`язку з чим він порадив йому звернутись до суду. Однак в цій справі він не заявляв вимог про визнання права власності в порядку спадкування, а факт постійного проживання відповідача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не стосується предмета доказування у спорі про визнання свідоцтвам про право на спадщину за заповітом недійсним.

Тому, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту своїх прав суд 1 інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 1268 ЦК України та безпідставно зазначив як встановлену обставину факт проживання спадкодавця та відповідача разом на час відкриття спадщини та те, що відповідач вважається таким, що прийняв спадщину. Указана правова норма може бути застосована до правовідносин, пов`язаних із визнанням права власності на спадкове майно спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно, під час розгляду справи про визнання свідоцтвам про право на спадщину за заповітом недійсним не підлягає встановленню факт постійного проживання відповідача із спадкодавцем. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 2 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22).

А тому, в зв`язку з вищевикладеним доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Бонара Валерія Васильовича є доведеними та підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Бонара Валерія Васильовича та виключення з мотивувальної частини рішення вищевказаних тверджень.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кушнеренко Тамари Валеріївни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бонара Валерія Васильовича задовольнити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Уманська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності, твердження, а саме:

-«Згідно даних документів та показів свідків судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали разом на час відкриття спадщини, тобто відповідач вважається таким, що прийняв спадщину».

-«Разом тим, відповідач не позбавлений права звернутися в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину, як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно ч.3 ст.1268 ЦК України.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в розмірі 730 грн. 80коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2023 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : О.В. Карпенко

Л.І. Василенко