ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 630/136/23

провадження № 22ц/818/1652/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр комерційних рішень»), Акціонерне товариство «Таскомбанк», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», представниця відповідача Бобровник Т. В., Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегого»

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року в складі судді Зінченка О.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», Акціонерного товариства «Таскомбанк», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегого» про захист прав споживачів, вимоги за яким у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 15 березня 2021 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено кредитний договір № , за умовами якого йому надано кредит у розмірі 248 336,26 грн на строк 48 місяців.

Вказав, що у паспорті кредиту визначено, що платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору і отримання кредиту, зокрема, послуги нотаріуса, оцінювача, страховика, інші обов`язкові послуги, відсутні.

Проте, під час укладення договору кредитодавець вніс до його змісту платежі з обов`язком укладення відповідних договорів на супровідні послуги, від яких він не мав права відмовитися, чим порушено принцип свободи договору.

Зокрема, за умовами кредитного договору доручено кредитодавцю сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - 214 979,41 грн на погашення поточної заборгованості за його попереднім кредитним договором № від 08 квітня 2020 року; Товариству з обмеженою відповідальністю «Мегого» - 1 188,00 грн за пакет послуг «Кіно і ТБ. Оптимальна» на 12 місяців за рахунок кредиту № від 15 березня 2021 року; Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ТАС» 30 368,85 грн - оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 15 березня 2021 року; Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ТАС» 1 200,00 грн - оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 15 березня 2021 року; Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» 600,00 грн за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU від 15/03/2021.

Однак, йому була необхідна лише сума тіла кредиту 214 979,41 грн для погашення заборгованості за попереднім кредитним договором від 08 квітня 2020 року. Всі інші супровідні послуги йому штучно нав`язані шляхом введення в оману.

Вказав, що від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегого» він взагалі не отримав жодних послуг, не знає, як користуватися його послугами, та навіть не має відповідного обладнання.

Зазначив, що кредитодавець ввів його в оману, нав`язавши йому вищезазначені послуги, в яких він не мав потреби та які погіршили його фінансове становище, як обов`язкові умови отримання кредиту. Він не має фінансово-економічної та юридичної освіти і не міг орієнтуватися у юридичних позиціях при укладенні договору.

Вказав, що при укладенні кредитного договору йому не надано інформації про необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних одним бенефіціаром, перелік таких осіб та орієнтовну вартість таких послуг. Обов`язковість укладення договорів на супровідні послуги не передбачена паспортом кредиту, суперечить вимогам закону та його волевиявленню.

Зазначив, що його збитки склали 32 756,85 грн - вартість супутніх послуг, а тому сторона, що застосувала обман при укладенні договору, має відшкодувати йому цю суму у подвійному розмірі 65 513,70 грн та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн з одночасним визнанням всіх правочинів недійсними.

Вказав, що він не підписував Умови отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», на які міститься посилання у пункті 2.1. кредитного договору, та не визнає редакції цих Умов, розміщеної на сайті товариства. Отже, кредитний договір в частині Умов отримання фінансових кредитів, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним.

Також зазначив, що уклав оспорюваний кредитний договір під впливом тяжкої обставини, а саме необхідності погашення заборгованості за попереднім кредитним договором від 08 квітня 2020 року у розмірі 214 979,41 грн, несплата якої тягне нарахування штрафів, пені, неустойки, що теж є підставою для недійсності правочину.

Вказав, що 20 вересня 2021 року право вимоги за кредитним договором відступлене Акціонерному товариству «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 200921.

Зазначив, що кредитний договір від 08 квітня 2020 року № та супутні до нього договори укладені із аналогічними порушеннями та також під впливом тяжкої обставини фінансова залежність від товариства за кредитним договором від 08 листопада 2019 року № , заборгованість за яким склала 171 757,98 грн, та погрози застосування штрафних санкцій. У паспорті кредиту від 08 квітня 2020 року також було зазначено, що платежі за додаткові та супутні послуги відсутні. Однак кредитодавець включив до умов кредитного договору платежі за страхування. За цим договором його збитки склали 25 713,22 грн, тобто вартість супутніх послуг, а тому сторона, що застосувала обман при укладенні договору, має відшкодувати йому цю суму у подвійному розмірі 51 426,44 грн та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн з одночасним визнанням всіх правочинів недійсними.

Вказав, що порушення його прав призвели до душевних страждань, необхідності додаткових витрат на відновлення становища, додаткових зусиль щодо нормалізації життя. У нього погіршились самопочуття та стан здоров`я, тож він має право на відшкодування моральної шкоди.

Просив:

визнати кредитний договір № , укладений 08 квітня 2020 року між кредитодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ним, недійсним;

визнати договір страхування життя позичальника № С, укладений 08 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 08 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 24 263,22 грн;

визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладений 08 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 08 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 800,00 грн;

визнати договір страхування № -KMZ, укладений 08 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування № -KMZ, укладеного 08 квітня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ним, та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 650,00 грн;

визнати кредитний договір № від 15 березня 2021 року, укладений між кредитодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ним, недійсним;

визнати угоду, укладену 15 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегого» та ним, недійсною;

застосувати наслідки недійсності угоди, укладеної 15 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегого» та ним, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегого» на його користь грошову суму у розмірі 1 188,00 грн;

визнати договір страхування життя позичальника № -С, укладений 15 березня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 15 березня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 30 368, 85 грн;

визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладений 15 березня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 15 березня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» та ним, та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 1 200,00 грн,

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на його користь у відшкодування завданих йому внаслідок застосування обману під час укладення кредитного договору № від 15 березня 2021 року збитків у подвійному розмірі, грошову суму 115 640,14 грн та 50 000 грн у відшкодування завданої обманом моральної шкоди.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм о права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказав, що рішення суду датовано 20 червня 2023 року, повний текст 23 червня 2023 року, однак підписано та відправлено до реєстру лише 27 червня 2023 року. Суд не врахував, що до оспорюваних кредитних договорів внесені умови про укладення договорів про надання супровідних страхових та телекомунікаційних послуг, про що у паспорті кредиту не вказано. Підписання паспорту кредиту не є укладенням договору і дотриманням його форми. Судом помилково застосовано висновок Верховного Суду у справі № 390/34/17, адже він викладений у інших правовідносинах. Він частково виконав умови договорів, будучи введеним в оману. Судом не враховано, що прострочення ним заборгованості за попередніми кредитними договорами є тяжкою обставиною, під впливом якої укладено кредитні договори. Він не визнає редакції Умов отримання фінансових кредитів, розміщеної на сайті товариства, не підписував ці Умови та не вважає такі Умови складовою договору. Вказав, що доводи його позовної заяви є також доводами апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції не надав їм належної оцінки.

Також просив долучити до матеріалів справи як доказ його стану здоров`я та спричинення йому моральної шкоди медичний виписний епікриз № 5989, оскільки цей документ був складений лише 20 липня 2023 року, вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення, тож він не мав змоги подати його до суду з незалежних від нього причин.

Зазначене клопотання колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення в силу вимог статті 367 ЦПК України, оскільки наданий ОСОБА_1 виписний епікриз підтверджує його перебування на стаціонарному обстеженні та лікуванні у період з 10 липня по 20 липня 2023 року, тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду, і немає причинно-наслідкового зв`язку між лікуванням та укладенням оспорюваних договорів.

14 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказав, що ОСОБА_1 добровільно уклав договори страхування, ознайомився з їх умовами, підтвердив, що йому надана вся інформація щодо фінансової послуги без нав`язування її придбання, правом на відмову від договорів не скористався. Послуги зі страхування позивачу не нав`язувались, від нього не приховувались, про що свідчить зміст кредитних договорів, отже його вимоги є безпідставними.

25 серпня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Вказав, що договір страхування укладено з ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, доказів введення його в оману не надано, підстав для визнання договору недійсним немає.

23 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких він акцентував увагу на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» ввів його в оману щодо обставин та предмета договорів, договори страхування йому нав`язані.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представниця Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» підтримали свою правову позицію, викладену відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

До суду апеляційної інстанції інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 09 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Таскомбанк» надійшла заява про розгляд справи без його участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів, застосування наслідків їх недійсності та відшкодування шкоди.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладений кредитний договір № , за умовами якого ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 197 471,20 грн строком на 48 місяців (а. с. 40 том 1).

У пункті 1.4 договору зазначено, що, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

отримувач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - сума 171 757,98 грн, призначення платежу погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 08 листопада 2019 року;

отримувач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» - сума 24 263,22 грн, призначення платежу оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 08 квітня 2020 року;

отримувач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» - сума 650,00 грн, призначення платежу оплата страхового платежу за договором страхування № -KMZ від 08 квітня 2020 року;

отримувач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» - сума 800,00 грн, призначення платежу оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 08 квітня 2020 року.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 17 січня 2020 року, що розміщені на сайті товариства, та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких приєднується, підписавши цей договір.

Також ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту № 4647722, яким передбачено, що йому надається кредит у розмірі 197 471,20 грн на 48 місяців зі сплатою 2,99 % щомісячно та 11,99% річних, а також передбачені пеня і штраф за порушення умов договору та графік повернення кредиту. Вказано, що платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору/отримання кредиту, зокрема, послуги страховика, відсутні (а. с. 41-42 том 1).

08 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» укладено договір страхування життя позичальника № -С, за яким внесена страхова сума 24 263,22 грн, та договір страхування життя за програмою «ТАС Підтримка» № -ЛО, за яким внесена страхова сума 800,00 грн (а. с. 100-101 том 1).

У вказаних договорах страхування зазначено, що ОСОБА_1 підтвердив, що інформація, передбачена частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» була надана йому страховиком та забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Крім того, 08 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» укладено договір добровільного страхування майна та фінансових ризиків ТАС - захист № -KMZ, за яким сплачено страховий платіж у розмірі 650,00 грн (а. с. 176 том 1).

У подальшому 15 березня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладений кредитний договір № , за умовами якого ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 248 336,26 грн строком на 48 місяців (а. с. 16 том 1).

У пункті 1.4 договору зазначено, що, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

отримувач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - сума 214 979,41 грн, призначення платежу погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 08 квітня 2020 року;

отримувач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегого» - сума 1 188,00 грн., призначення платежу оплата за пакет послуг «Кіно і ТБ. Оптимальна» на 12 місяців за рахунок кредиту № від 15 березня 2021 року;

отримувач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» - сума 30 368,85 грн, призначення платежу оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 15 березня 2021 року;

отримувач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС»» - сума 1 200,00 грн, призначення платежу оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 15 березня 2021 року;

отримувач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - сума 600,00 грн, призначення платежу оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU від 15/03/2021.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 04 січня 2021 року, що розміщені на сайті товариства, та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких приєднується, підписавши цей договір.

Також ОСОБА_1 підписано паспорт кредиту № 5297604, яким передбачено, що йому надається кредит у розмірі 248 336,26 грн на 48 місяців, зі сплатою 3% щомісячно та 0,01% річних, а також передбачено штраф за порушення умов договору та графік повернення кредиту. Вказано, що платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору/отримання кредиту, зокрема, послуги страховика, відсутні (а. с. 17-18 том 1).

15 березня 2021 року між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» укладено договір страхування життя позичальника № -С, за яким внесена страхова сума 30 368,85 грн, та договір страхування життя за програмою «ТАС Підтримка», за яким внесена страхова сума 1 200,00 грн (а. с. 19-22 том 1).

У вказаних договорах страхування зазначено, що ОСОБА_1 підтвердив, що інформація, передбачена частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» була надана йому страховиком та забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

З копій квитанцій № 15059434 та № 15059779 від 22 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 вносив кошти на погашення заборгованості за кредитним договором № від 15 березня 2021 року у розмірі 95 000,00 грн та 18 000,00 грн (а. с. 15 том 1).

На підтвердження доводів про погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 надав копію виписного епікризу № 5989 щодо перебування на стаціонарному обстеженні та лікуванні в кардіологічному відділенні Військово-медичного клінічного центру з 25 березня 2023 року по 23 квітня 2023 року з діагнозом: подагра, фаза загострення, подагричний поліартрит міжфалангових суглобів правої кисті, міжфалангових суглобів обох стоп, анкілоз лівого гомілко-стопного суглобу внаслідок вогнепального ураження (1983 рік), ускладненого остеомієлітом ІV ст., ФН ІІ-ІІІ ст. ІХС: стенокардія напруги ІІ ФК, гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 1 ступеню, ризик помірний, СНІ (а. с. 141 том 1).

Вважаючи дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» щодо укладення кредитних договорів незаконними, у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до поліції (а. с. 192, 199-202 том 1).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації, виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг.

У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Частиною 1 статті 12 вказаного Закону передбачено, що у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту ;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Частиною 4 статті 20 цього Закону передбачено, що кредитодавцю забороняється пов`язувати укладення договору про споживчий кредит з вимогою укладення договорів про надання додаткових чи супутніх послуг із конкретною третьою особою.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 1 статті 19 Закону передбачено, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.

Тобто при введенні в обману завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Статтею 233 ЦК України унормовані правові наслідки правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини. За приписами наведеної норми правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

За змістом статті 233 ЦК України ознаками правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Для кваліфікації правочину за статтею 233 ЦК України необхідна обов`язкова наявність двох умов у сукупності: тяжкої обставини і вкрай невигідних умов вчинення правочину. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів; відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України.

Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину.

Відповідне тлумачення статті 233 ЦК України надано у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 401/218/18, від 22 вересня 2023 року у справі № 711/4680/21.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що перед укладенням кредитних договорів від 08 квітня 2020 року та 15 березня 2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений з їх умовами, зокрема, сукупною вартістю кредитів та цільовим призначенням коштів.

Зі змісту кредитних договорів прямо вбачається, що із загальної суми кредиту частина спрямовується на погашення заборгованості ОСОБА_1 за попередніми договорами, а частина на оплату страхових платежів, пакету послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегого» та за електронний ключ доступу. З такими умовами договорів позичальник ознайомився та погодився, про свідчать його підписи.

Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що його введено в оману, та насправді йому були потрібні лише суми кредитів у розмірі 171 757,98 грн та 214 979,41 грн на погашення заборгованостей за попередніми договорами, є безпідставними, адже як у паспортах кредитів, так і в самих кредитних договорах зазначені суми кредитів у розмірі 197 471,20 грн та 248 336,26 грн відповідно, тобто з урахуванням оплати вищевказаних страхових та телекомунікаційних послуг. Таким чином, позичальник усвідомлював, які суми коштів йому надаються у кредит, і висловив бажання отримати саме ці суми, додаткових вимог щодо умов договорів не заявляв.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що йому нав`язано укладення договорів щодо супутніх послуг, про які не вказано в паспортах кредитів, судова колегія відхиляє, оскільки позивачем не доведено того факту, що договори, оплата за якими була включена до призначення наданих кредитів, є супутніми та додатковими послугами у розумінні статті 20 Закону України «Про споживче кредитування», зважаючи на те, що витрати на такі послуги безпосередньо включені до тіла кредиту.

Оспорювані договори страхування ОСОБА_1 також підписані добровільно, та в них міститься застереження, що такі послуги йому не нав`язані.

До того ж, судом встановлено та не заперечується позивачем факт отримання кредитних коштів за договорами та внесення у подальшому декількох платежів на виконання умов кредитного договору.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів на підтвердження введення позичальника в оману або застосування до нього нечесної підприємницької практики матеріали справи не містять.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 05 серпня 2022 року у справі № 213/1305/20 (провадження № 61-9223св21), від 19 січня 2023 року у справі № 638/4473/20 (провадження № 61-6555св21).

Також колегія суддів погоджується й з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними через їх вчинення під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. Самі по собі наявність боргу за попереднім кредитним договором та, по суті, потреба у рефінансуванні кредитної заборгованості, не є тяжкими обставинами у розумінні статті 233 ЦК України. Доказів на підтвердження того, що кредитні кошти за оспорюваними договорами були отримані ним на вкрай невигідних умовах, ОСОБА_1 не надано. Підписуючи кредитні договори ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами надання кредиту, в тому числі з сумою кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що умови спірних договорів порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди йому, як споживачеві. До того ж, правочин під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах має вчинятися особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Натомість, позивач посилався, зокрема, на застосування до нього обману, тож наведені підстави недійсності правочинів суперечать одна одній.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом не застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 липня 2019 року у справі № 910/5906/18, безпідставні, оскільки у тій справі встановлені інші фактичні обставини, а також у задоволенні вимог про визнання правочину недійсним відмовлено. Судом надано лише тлумачення змісту статті 233 ЦК України, однак висновки у справі № 910/5906/18 не свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не визнає редакції Умов отримання фінансових кредитів, розміщеної на сайті товариства, не підписував ці Умови та не вважає такі Умови складовою договору, а підписання паспорту кредиту не є укладенням договору і дотриманням його форми, не свідчать про наявність підстав для задоволення його вимог та визнання оспорюваних договорів недійсними, зважаючи на те, що істотні умови надання кредиту викладені у змісті договорів від 08 квітня 2020 року та 15 березня 2021 року.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом помилково застосовано висновок Верховного Суду у справі № 390/34/17, адже він викладений у інших правовідносинах, судова колегія вважає безпідставними. Дійсно, у вказаній справі інші фактичні обставини, однак судом касаційної інстанції зроблено висновок щодо недобросовісної поведінки особи, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. З урахуванням того, що ОСОБА_1 добровільно уклав оспорювані договори, в подальшому частково виконував кредитний договір, суд справедливо вважав, що наступна його поведінка щодо оскарження договорів є суперечливою.

До того ж, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Посилання ОСОБА_1 на те, що рішення суду датовано 20 червня 2023 року, повний текст виготовлено 23 червня 2023 року, однак підписано та відправлено до реєстру лише 27 червня 2023 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці обставини не є порушеннями норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Не може бути підставою для скасування судового рішення несвоєчасне направлення його до Єдиного державного реєстру судових рішень, що відбувається вже після його ухвалення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року.