Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2023 Справа №607/10907/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивачки ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яворського А.В., відповідача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері,

УСТАНОВИВ:

19.06.2023 позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Яворського Андрія Васильовича, звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після ОСОБА_4 на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0130.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0130. Вказану спадщину позивач прийняла і у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, успадкувала належні спадкодавцеві 3/4 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд АДРЕСА_1 . Проте, отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, а саме відповідну частку земельної ділянки площею 0,0639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0130, позивач не змогла з причини відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не визначені частки земельної ділянки у спільній власності між її співвласниками, а тому нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже, видати свідоцтво про право на спадщину.

Позивач не має можливості у позасудовому порядку успадкувати частину земельної ділянки, на якій знаходиться успадкована частка будинку, а тому змушена звернутися до суду для визнання права власності.

Ухвалою судді від 26.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/10907/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Яворський А.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив, щодо задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила, щодо задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, в судовому порядку встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим 03.01.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки площею 0,0639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0130.

Як вбачається із довідки №832 виданої 28.06.2022 ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», згідно обліку технічної інвентаризації ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації (м. Тернопіль) станом на 29.12.2012 р. власниками будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 3/4 частки та ОСОБА_5 1/4 частка. Право власності їм належить на підставі: свідоцтва про право власності виданого 26 вересня 1985 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради та зареєстровано Тернопільським обласним об`єднання бюро технічної інвентаризації 26 вересня 1985 року за № 467; свідоцтва про право власності виданого 26 вересня 1985 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради та зареєстровано Тернопільським обласним об`єднання бюро технічної інвентаризації 26 вересня 1985 року за № 467; рішення Тернопільського міського суду виданого 28 серпня 2008 року; право власності зареєстровано ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації 21 листопада 2008 року за №467.

Також, рішенням Тернопільської міської ради №5/26/101 від 30.04.2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в порядку ст.ст. 12, 33, 36, 40, 81, 93, 116, 119, 121 ЗК України передано безоплатно у спільну приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер :02:008:0130) площею 0,0639 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , та в подальшому зареєстровані речові права на цю земельну ділянку, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №003506 від 13.11.2009 року, витяг з ДЗК №НВ-023 від 07.03.2023.

В той же час, судом встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданим 04.07.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Як вбачається із копії спадкової справи №915/2013 заведеної державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 18.12.2013 до майна померлого ОСОБА_6 , наданої на запит суду, вбачається, що відповідно до Договору про поділ спадкового майна від 14.02.2014 син померлого ОСОБА_2 та донька померлого ОСОБА_3 є спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 та успадкували частину житлового будинку і частину земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_2 в рівних частках, однак не оформили спадкових справ на нього. Таким чином, відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками у рівних частках 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/4 частки земельної ділянки (кадастровий номер :02:008:0130) площею 0,0639 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» №513 від 01.08.2022, яка видана ОСОБА_1 , бюро 06.07.2022 проведено обстеження будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Раніше будинковолодіння рахувалося по АДРЕСА_3 .

Вказану вище спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , позивач прийняла і у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.06.2022 за №69147628 приватним нотаріусом Боберською О.А. заведена спадкова справа щодо майна ОСОБА_4 .

Із копії спадкової справи №21/2022, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боберською О.А. 08.06.2022 до майна померлої ОСОБА_4 , наданої на запит суду вбачається, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_1 звернулася 08.06.2022 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім неї інших спадкоємців немає. Батьки спадкодавця померли до відкриття спадщини. Спадкодавець на момент смерті у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

24.01.2023 на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боберською О.А., видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 на 3/4 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд АДРЕСА_1 .

Водночас, постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Боберської О.А. №22/02-31 від 07.03.2023, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,0639 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відмова нотаріуса мотивована тим, що оскільки, відповідно до документів на вищевказану земельну ділянку, не визначені частки у спільній власності між її співвласниками, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , у встановленому законодавством порядку, нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже, видати свідоцтво про право на спадщину.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно до ст.ст. 1216-1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкового майна, відмови від прийняття спадщини не заявляла, а звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

У разі смерті співвласника земельної ділянки, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця (п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»),

За змістом ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 86 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Частиною 3 статті 89 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Відповідно до ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що с у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Частинами 1, 2 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Згідно ч.4 ст.36 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Крім того, згідно із п. «г» ч.1 статті 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-2с15 від 11.02.2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення ч.4 ст.120 3К України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, у зв`язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні.

За нормою ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами, при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47 цс20).

Так як позивач ОСОБА_1 успадкувала 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :02:008:0130, враховуючи приписи земельного та цивільного законодавства, розмір частки у спільній сумісній власності співвласників земельної ділянки слід визначити пропорційно до розміру їх часток як співвласників на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0130.

Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом в судовому порядку, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судові витрати у справі покласти на позивачку в розмірах, які нею понесені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 263- 265, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,0639 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0130, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати у справі покласти на позивачку в розмірах, які нею понесені.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресом: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресом: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич