ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 522/14008/21

провадження № 61-11908св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 серпня 2022 року у складі судді Ковтун Ю. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, визнання дій щодо розірвання договору і закриття рахунків неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо належного виконання умов договору.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 грудня 2016 уклала з АТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD700 на вклад «Субординований» на суму 20 000 доларів США терміном на п`ять років з відсотковою ставкою 10 % річних. Після укладення договору на її ім`я було відкрито відповідні рахунки.

07 червня 2021 року співробітник банківської установив повідомив про блокування її рахунків і закриття їх та запропонував надати документи для перерахування наявних грошових коштів в інший банк.

14 липня 2021 року банк письмово повідомив про попереднє надсилання їй листа, у якому повідомляв про прийняте рішення щодо розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків із посиланням на Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». До відповіді додав копію повідомлення від 28 травня 2021 року про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку та примірник заяви про перерахування залишків коштів та закриття рахунків у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману АТ «КБ «ПриватБанк».

Зазначала, що повідомлення від банківської установи не отримувала та вважає рішення про розірвання договору відповідачем і закриття рахунків неправомірними.

Посилаючись на наведене, просила суд:

- визнати неправомірними дії АТ «КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договору від 12 грудня 2016 року № SAMDNWFD700 на вклад «Субординований» терміном на 5 років, укладений між нею та АТ «КБ «ПриватБанк»;

- визнати неправомірними дії АТ «КБ «ПриватБанк» щодо закриття рахунків, відритих на її ( ОСОБА_1 ) ім`я, відповідно до зазначеного договору, а саме: № НОМЕР_1 - особовий рахунок, на який зараховано вклад у розмірі 20 000,00 доларів; рахунок/карту № НОМЕР_2 - для зарахування 10 % річних від суми вкладу; № 4025 - для зарахування відсотків по ставці 1 % річних, на суму коштів за вкладом «до вимоги»;

- зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору від 12 грудня 2016 року № SAMDNWFD700 на вклад «Субординований» з терміном дії п`ять років та відновити доступ до рахунків відповідно до цього договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії АТ «КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договору від 12 грудня 2016 року № SAMDNWFD700 на вклад «Субординований» на п`ять років, укладений з ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Виходячи із того, що банк не довів правомірності своїх дій на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства або наявність ризиків, які б давали підстави банку для перевірки, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу і розірвання договірних відносин з клієнтом, наявність підстав для проведення фінансового моніторингу, а також дотримання його порядку, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року за наслідками розгляду апеляційної скарги АТ «КБ «ПриватБанк» рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2022 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

30 листопада 2022 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» - адвокат Наконечна А. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року в справі № 910/7161/19, від 14 червня 2018 року в справі № 910/14158/17, від 16 жовтня 2018 року в справі № 910/21320/17, від 20 лютого 2018 року в справі № 910/11471/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зміст касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються лише в частині вимог, що стосуються неправомірності дій АТ «КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договору, в іншій частині не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішення спору.

Право банку, як суб`єкта первинного фінансового моніторингу, відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику, не є необмеженим. Банк витребовував у позивачки інформацію та документи, на підставі яких здійснювались операції по рахунках/карткам, відкритих на її ім`я. Не отримавши відповіді на вказаний запит, 28 травня 2021 року АТ «КБ «ПриватБанк» прийняло обґрунтоване рішення про розірвання ділових відносин з клієнтом ОСОБА_2 . Підставою для розірвання ділових відносин з позивачкою стали фінансові операції та дії клієнта, які банк вважає підозрілими за ознаками, визначеними статтею 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Додатку 6 «Посилені заходи належної перевірки клієнта», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65 (далі - Положення № 65), а саме: фінансові операції проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети. Також позивачка не реагувала на запит банку про надання інформації та документів, що є індикаторами підозрілості відповідно до Додатку 20 «Індикатори підозрілості фінансових операцій» до Положення № 65:

Доводи інших учасників справи

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Приморського районного суду міста Одеси цивільну справу № 522/14008/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання дій щодо розірвання договору і закриття рахунків неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо належного виконання умов договору.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 уклала з АТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDNWFD700 на вклад «Субординований» терміном на 5 років. Початкова сума вкладу 2 0 000 дол. США, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 10 % річних; на суму коштів на вклад «до витребування» нараховуються проценти по ставці 1 % річних.

28 травня 2021 року АТ «КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку прийняв рішення про розірвання ділових відносин/договору з позивачкою з посиланням на частину першу статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», згідно з яким у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей банк, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин/закриття рахунка.

Листом від 09 липня 2021 року АТ «КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 про прийняте банком рішення щодо розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року в справі № 910/7161/19, від 14 червня 2018 року в справі № 910/14158/17, від 16 жовтня 2018 року в справі № 910/21320/17, від 20 лютого 2018 року в справі № 910/11471/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

У частині четвертій статті 1075 ЦК України визначено, що банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Тобто банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Водночас вказана стаття не свідчить про те, що наявність однієї з підстав розірвання ділових відносин - ненадання документів, виключає існування іншої - встановлення неприйнятно високого рівня ризику.

Аналогічний за змістом висновок міститься в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2022 року в справі № 757/35987/20-ц (провадження № 61-1659св22), від 28 грудня 2022 року у справі № 757/57487/20 (провадження № 61-4962св22).

При цьому Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» чітко передбачено випадки, коли факт ненадання документів зумовлює обов`язок суб`єкта первинного фінансового моніторингу встановити клієнту неприйнятно високий рівень ризику, зокрема, за приписами частини шостої статті 7 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Отже в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів.

Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з вказаних підстав за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику.

Аналогічні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що банк не надав належних доказів на підтвердження наявності порушень позивачкою вимог законодавства або наявність ризиків, які б давали підстави банку, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, для перевірки і розірвання договірних відносин з клієнтом. Банк також не надав доказів про отримання позивачкою листа від 21 квітня 2021 року з приводу її повідомлення про необхідність надання інформації та документів, на підставі яких здійснювались операції по рахунках/карткам, відкритих на її ім`я.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність банком існування правових підстав для встановлення позивачці неприйнятно високого ризику з огляду на те, що банк не довів, що ОСОБА_1 вчиняла платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, та наражає на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу, зокрема, з причин незаконності джерел походження її коштів.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскарженій частині - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 10 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій АТ «КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун