Постанова

Іменем України

25 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 2-1297/12

провадження № 61-6645св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2022 року у складі судді

Слободян Г. М. тапостанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2023 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І.,

Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2012 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

АТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11028455, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод до нього, останньому надано кредит у розмірі 97 690 швейцарських франків під 7,49 % річних, строком до 15 серпня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 15 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором від 15 серпня 2006 року станом на 04 квітня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 53 123,12 швейцарських франків, що еквівалентно 469 473,72 грн, яка складається із: 40 711,66 швейцарських франків, що еквівалентно 359 787,87 грн, - тіло кредиту; 7 388,69 швейцарських франків, що еквівалентно 65 297,29 грн, - сума заборгованості за простроченими траншами; 4 366,51 швейцарських франків, що еквівалентно 38 588,88 грн, - проценти; 656,26 швейцарських франків, що еквівалентно 5 799,68 грн, - пеня.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку.

Крім того, 04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод до нього, останньому надано кредит у розмірі 90 000 доларів США під 13 % річних, строком до 01 червня 2020 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 04 червня 2007 року між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо, укладено договори поруки.

Станом на 04 квітня 2012 року заборгованість за кредитним договором

від 04 червня 2007 року становила 90 909,08 доларів США, що еквівалентно 726 172,64 грн, яка складається із: 65 158,58 доларів США, що еквівалентно 520 480,22 грн, - тіло кредиту; 9 899,92 доларів США, що еквівалентно

79 079,57 грн, - сума заборгованості за простроченими траншами; 14 001,71 доларів США, що становить 111 844,26 грн, - проценти; 1 848,87 доларів США, що становить 14 768,59 грн, - пеня.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2013 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 березня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_3 та скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 березня 2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2022 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2006 року № 11028455 у розмірі 469 473,72 грн.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 0 у розмірі 726 172,64 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитними договорами, у нього перед банком утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у повному обсязі з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку. Суд вважав, що порука ОСОБА_3 за належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 04 червня 2007 року є припиненою, оскільки додатковою угодою до нього від 11 березня 2008 року збільшилася відповідальність поручителя шляхом зміни строку кредитування. Крім того, заборгованість за кредитним договором виникла 25 лютого 2011 року, однак банк звернувся до поручителя із позовом лише у квітні 2012 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті

559 ЦК України. Таким чином суд вважав, що порука ОСОБА_3 припинилася як на підставі частини першої, так і на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення місцевого суду в цій частині та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 вересня 2022 року в частині відмови в позові АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 0 та розподілу судових витрат скасовано.

Позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2007 року № 0 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2007 року

№ 0, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 69 118,58 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 5 468,29 доларів США та пеню у розмірі 10 531,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк»

2 682,50 грн з кожного в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» 2 159,61 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що порука

ОСОБА_3 не є припиненою, оскільки банк уклав з ним додаткову угоду до договору поруки від 30 вересня 2009 року, якою поручитель надав згоду на зміну строку кредитування. Також суд вважав помилковими висновки суду першої інстанції про те, що банк звернувся до поручителя із пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті

559 ЦК України, щодо стягнення усього розміру кредиту, оскільки строк дострокового повернення заборгованості за кредитним договором

від 04 червня 2007 року настав 25 березня 2012 року, з моменту отримання позичальником відповідної вимоги банку, а із позовом банк до поручителя звернувся 23 квітня 2012 року, тобто в межах зазначеного строку. Разом з тим, банк пропустив зазначений строк щодо щомісячних платежів, які підлягали сплаті за період з 30 вересня 2009 року по 22 жовтня 2011 року, тому з поручителя солідарно з позичальником підлягає стягненню строкова заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеня, нараховані з 22 жовтня

2011 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк»просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що сторонами правочинів було визначено виконання зобов`язання позичальником в іноземній валюті, а тому стягнення судом першої інстанції заборгованості за кредитним договором в національній валюті, а не у валюті зобов`язання, є помилковим. Суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника, помилково застосувавши положення частини четвертої статті 559 ЦК України, яка підлягає застосуванню до поручителя.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 27 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є

АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11028455, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод до нього, останньому надано кредит у розмірі 97 690 швейцарських франків під 7,49 % річних, строком до 15 серпня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 15 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Договором від 10 січня 2007 року внесено зміни до кредитного договору № 11028455 від 15 серпня 2006 року. Водночас сторони підтвердили наявність заборгованості позичальника в розмірі 89 031,21 швейцарських франків.

Відповідно до наданого банком розрахунку, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором

від 15 серпня 2006 року станом на 04 квітня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 53 123,12 швейцарських франків, що еквівалентно 469 473,72 грн, яка складається із: 40 711,66 швейцарських франків, що еквівалентно 359 787,87 грн, - тіло кредиту; 7 388,69 швейцарських франків, що еквівалентно 65 297,29 грн, - сума заборгованості за простроченими траншами; 4 366,51 швейцарських франків, що еквівалентно 38 588,88 грн, - проценти; 656,26 швейцарських франків, що еквівалентно 5 799,68 грн, - пеня.

Крім того, 04 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 90 000 доларів США під 13 % річних, строком до 03 червня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 04 червня 2007 року між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо, укладено договори поруки.

11 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 04 червня 2007 року, якою сторони встановили новий строк повернення кредиту позичальником не пізніше 01 червня

2018 року.

30 вересня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 04 червня 2007 року, якою, зокрема, сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту та строку кредитного договору - 01 червня 2020 року.

Цього ж дня, тобто 30 вересня 2009 року, між банком та поручителями

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з кожним окремо, були укладені додаткові угоди до договорів поруки, якими поручителі надали згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечуються договорами, а саме графіку погашення кредиту, кінцевого терміну виконання основного зобов`язання - 01 червня 2020 року.

Станом на 04 квітня 2012 року заборгованість за кредитним договором

від 04 червня 2007 року становила 90 909,08 доларів США, що еквівалентно 726 172,64 грн, яка складається із: 65 158,58 доларів США, що еквівалентно 520 480,22 грн, - тіло кредиту; 9 899,92 доларів США, що еквівалентно

79 079,57 грн, - сума заборгованості за простроченими траншами; 14 001,71 доларів США, що становить 111 844,26 грн, - проценти; 1 848,87 доларів США, що становить 14 768,59 грн, - пеня.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції переглядав справу лише у оскаржуваній банком частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення в частині, яка не переглядалася судом апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення (рішення суду першої інстанції у нескасованій частині) відповідають з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Переглядаючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором від 04 червня 2007 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 04 квітня 2012 року складала 69 118,58 доларів США за тілом кредиту, 5 468,29 доларів США за процентами та пеню у розмірі 10 531,75 грн, дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з поручителя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зазначеної заборгованості.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про припинення поруки ОСОБА_3 щодо щомісячних платежів, які підлягали сплаті за період з 30 вересня 2009 року до 22 жовтня 2011 року, зокрема щодо простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 939,92 доларів США, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 8 533, 42 доларів США та пені у розмірі 4 236,84 грн, тому правильно виходив із того, що з поручителя солідарно з позичальником підлягає стягненню строкова заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеня, нараховані з 22 жовтня 2011 року до дня звернення банку із позовом, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Тобто суд стягнув той розмір заборгованості із поручителя солідарно з позичальником, щодо якого не припинилася порука ОСОБА_3 .

Є помилковими аргументи касаційної скарги про безпідставне зменшення судом апеляційної інстанції заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника, оскільки суд апеляційної інстанції застосував положення частини четвертої статті 559 ЦК України саме до відповідальності поручителя за належне виконання позичальником умов кредитного договору в частині щомісячних платежів і стягнув із поручителя заборгованість солідарно з позичальником у межах шестимісячного строку, встановленого зазначеною нормою ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції стягнув заборгованість з поручителя та позичальника за кредитним договором від 04 червня 2007 № 0 всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, про те, що заборгованість підлягає стягненню у валюті зобов`язання, є безпідставними, оскільки за вказаним кредитним договором кошти були надані позичальнику в розмірі 90 000 дол. США і саме в доларах США стягнув заборгованість апеляційний суд.

Щодо доводів касаційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2006 року у національній валюті, а не у валюті зобов`язання (іноземній валюті), колегія суддів зазначає, що у суді апеляційної інстанції банк не оскаржував рішення суду в цій частині і суд апеляційної інстанції не робив висновків щодо цієї частини рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги та її прохальна частина зводилися до незгоди банку із судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 і саме в цій частині АТ «УкрСиббанк» просило скасувати судове рішення і ухвалити нове про задоволення позову (а. с. 128-133, т. 2).

Оскільки ОСОБА_3 поручався за належне виконання зобов`язань за договором, укладеним ОСОБА_1 04 червня 2007 року, і не забезпечував виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором № 11028455 від 15 серпня 2006 року, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вірно перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині зобов`язань ОСОБА_3 за договором від 04 червня 2007 року.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором № 11028455 від 15 серпня 2006 року не було предметом апеляційного перегляду, суд касаційної інстанції з огляду на встановлені положеннями статті 400 ЦПК України межі розгляду справи позбавлений можливості перевірити правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в цій частині судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 вересня

2022 року у нескасованій судом апеляційної інстанції частині тапостанову Чернівецького апеляційного суду від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович