ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/432/22

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1320/23, №22-ц/4823/1330

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДу складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особи, які подали апеляційні скарги: ОСОБА_3 , ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2022 року та ухвалу цього суду від 08 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (суддя Требух Н.В.), ухвалене об 11 год. 27 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 16 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду. Позов мотивовано тим, що сторони від шлюбу, який розірвано 09 вересня 2008 року, мають сина, який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, будь-якої матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2022 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до її повноліття, але не менше мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, починаючи з 17 січня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 у липні 2022 року подав апеляційну скаргу, яку постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2022 року - залишено без змін.

04 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів. Заяву мотивовано тим, що син сторін в`їхав на територію республіки Польща 20 березня 2022 року, а 25 червня 2023 року повернувся назад в Україну. Повернувшись, син повідомив батька, що він зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживав.

08 вересня 2023 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, в задоволенні якої ухвалою суду від 08 вересня 2023 року відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 вересня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено в силі рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2022 року. Ухвалу мотивовано тим, що зазначені в заяві обставини не можна вважати нововиявленими у розумінні пункту 1 частини 1 статті 423 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2022 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не доведено факту проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки після винесення рішення з ОСОБА_2 примусово стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 , з якою син не проживав з жовтня 2021 року та остання не здійснює його утримання за ці перераховані кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить залучити ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, скасувати ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 вересня 2023 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не встановлена вирішальна для цієї категорії справ обставина, а саме: місце фактичного проживання дитини з матір`ю, яка також не підтверджена жодним належним, достатнім і допустимим доказом. Покази неповнолітнього свідка ОСОБА_3 вважає єдиним достатнім доказом підтвердження або спростування обставин проживання дитини з позивачкою, оскільки довідки про реєстрацію місця проживання не доводять фактичне місце проживання особи. Вказаний свідок з 20 березня 2022 року по 25 червня 2023 року перебував за межами України, що унеможливлювало його допит на час прийняття рішення по суті спору та розгляду справи в апеляційній інстанції. ОСОБА_2 звертає увагу, що в даному випадку порушуються права дитини на утримання з боку батька.

Відзив на апеляційні скарги не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідають судові рішення суду першої інстанції. Висновки місцевого суду підтверджуються матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1, 3 ст.181 СК України).

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).

Відповідно до статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 442/2569/18 (провадження № 61-11440св22) зазначено, що: «Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. […] Перегляд справи за нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення».

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 345/1362/20, провадження № 61-8675св21).

Звертаючись до суду з позовом у січні 2022 року, ОСОБА_1 вказувала, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На підтвердження надала довідку про реєстрацію місця проживання дитини та довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні. Відповідач подавав відзив на позовну заяву і був присутній в судовому засіданні 16 лютого 2022 року, проте не надавав доказів на спростування доводів позивачки про фактичне проживання дитини разом з нею.

Звертаючись у липні 2022 року до суду з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2022 року, відповідач до апеляційної скарги додав, зокрема довідку від 08 квітня 2022 року №1304- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с.60).

ОСОБА_1 , заперечуючи проти апеляційної скарги, на підтвердження своїх доводів про проживання сина разом з нею надала копію закордонного паспорта ОСОБА_3 , у якому міститься відмітка про перетин ним кордону 20 березня 2022 року (а.с.81-82). При цьому сам відповідач стверджує, що син повернувся в Україну 25 червня 2022 року, що також підтверджується відміткою у закордонному паспорті дитини (а.с.101 зворот).

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у жовтні 2022 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, в якому не вказував про те, що ОСОБА_3 не проживає з матір`ю.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 , а саме фактичне місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31 жовтня 2022 року ОСОБА_3 відмовився відповісти на запитання суду про те, де він проживав станом на час подання позову про стягнення аліментів. Також він відмовився від надання будь-яких пояснень щодо обставин даної справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що судом не встановлена вирішальна обставина для цієї категорії справ місце фактичного проживання дитини з матір`ю, фактично зводяться до незгоди з рішенням суду про стягнення аліментів, яке було переглянуто в апеляційному порядку і залишено без змін.

У даному випадку відповідач не позбавлений можливості захистити своє право шляхом подання позову про припинення стягнення аліментів.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що він не отримував жодних коштів від своєї матері, які примусово стягуються з його батька, оскільки питання отримання ОСОБА_3 стягнутих рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 червня 2022 року аліментів на його утримання після винесення зазначеного рішення суду стосується виконання цього рішення і не може вирішуватися при перегляді в апеляційному порядку самого рішення про стягнення аліментів.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг правильності висновків суду не спростовують, судові рішення постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2022 року та ухвалу цього суду від 08 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 2 листопада 2023 року.

Головуючий: Судді: