Справа № 490/8343/18
н/п 2/490/1383/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Постолатій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сенс-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс-Банк») про визнання виконавчого напису за зареєстрованим номером № 1167 від 29 січня 2018 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Укрсиббанк», що виникла по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/787/-К787 від 19 серпня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_2 , за період з 01 березня 2015 року до 07 грудня 2017 року, яка складається із строкової заборгованості 62 879,00 дол. США; простроченої заборгованості 30 964, 29 дол. США; строкової заборгованості по нарахованих відмоткам 1020, 25 дол. США; простроченої заборгованості за відсотками 122 561, 70 дол. США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору мав право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах трирічного строку позовної давності, тобто до 06 червня 2012 року. З цього ж дня і нотаріус мав рахувати право звернення банку з вимогою до позивача про стягнення боргу. Враховуючи зазначене, у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису через те, до ПАТ «Укрсоцбанк» втратило право на стягнення заборгованості, оскільки з дня виникнення вимоги минуло більше дев`яти років. Також позивач зазначає, що сума боргу за кредитним договором не є безспірною.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Від відповідача ПАТ «Укрсиббанк» надійшов відзив на позов, у відповідач просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість.

У період з жовтня 2018 року до 03 січня 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 січня 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року замінено відповідача у справі на АТ «Альфа Банк». Надалі найменування відповідача змінено на АТ «Сенс - Банк».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 та закрито підготовче провадження у справі.

У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача надійшла заява з прохання справу розглянути за її відсутності.

За такого, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін на третьої особи, які не з`явилися.

Дослідивши матеріал справи судом встановлено таке.

Між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договорі про надання відновлювальної лінії № 640/787/К787 від 19 серпня 2008 року.

Задля виконання боржником цього договору між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір поруки № 640/787/К787 від 19 серпня 2008 року.

Також між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 19 серпня 2008 року, предметом іпотеки відповідно до якого є квартира АДРЕСА_2 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. складено виконавчий напис № 1167 від 29 дев`ятого січня 2018 року, відповідно до якого за рахунок коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) запропоновано задовольнити вимоги стягувача, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору. Заборгованість за період з 01 березня 2015 року до 07 грудня 2017 року становить 217 425, 54 дол. США.

Цей виконавчий напис було передано до примусового виконання приватним виконавцем Баришніковим А.Д., який відкрив виконавче провадження № 56081802.

Не погоджуючись із виконавчим написом, позивач звернувся до суд із цим позовом.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 34 Закону № 3425-XII нотаріуси вчиняють виконавчі написи.

Частиною 1 статті 88 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Тобто, виконавчий напис це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

З довідки Миколаївського відділення ООФ ПАТ «Укрсоцбанк» № 96/2376 від 09 серпня 2010 року слідує, що останній платіж ОСОБА_2 здійснено 06 травня 2009 року у сумі 1000 дол. США. Отже, починаючи з 07 травня 2009 року починає перебіг строку позовної давності (три роки), який закінчився 07 травня 2012 року.

Як вбачається із оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено 29 січня 2018 року, тобто через маже через дев`ять років, після виникнення у відповідача права вимоги до ОСОБА_2 сплати боргу.

За такого, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з пропуском визначених законодавством строків.

Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Таких висновків дійшов Верховним Судом у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц.

Щодо переліку документів, які є підставою для вчинення виконавчого напису суд зазначає таке.

Статтею 87 № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких документів наведено у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, якою затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік).

Враховуючи ухвалення Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року №К/800/6492/17 та № К/800/7651/17, до даних правовідносин має бути застосовано Перелік у редакції, чинній станом на 29 листопада 2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису слідує, що загальна сума заборгованості за період з 01 березня 2015 року до 07 грудня 2017 року становить 217 425,54 дол. США. У матеріалах справи наявна довідка Миколаївського відділення ООФ ПАТ «Укрсоцбанк» від 09 серпня 2010 року, з якої слідує, що станом на 30 липня 2010 року ОСОБА_2 видано 94 000 дол. США, погашено 156,71 дол. США, нараховано 26 132,94 дол. США, погашено 4113,96 дол. США.

У повідомленні відповідача від 18 червня 2018 року вказано, що загальна сума заборгованості ОСОБА_2 складає 217 425,54 дол. США, однак розрахунку цієї суми суду не надано. За такого, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів безспірності заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 217 425,54 дол. США.

За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач був обізнаний про розгляд судом цієї справи, його представник неодноразово брав участь у судових засіданнях, однак належних та допустимих доказів щодо правомірності оскаржуваного виконавчого напису, суду не надав.

За такого, позовні вимоги слід задовольнити, визначити виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича № 1167 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 704 грн 80 коп. судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1167 від 29 січня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича та яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» коштами, отриманими від реалізації предмета іпотеки, та визначено суму заборгованості за період з 01 березня 2015 року до 07 грудня 2017 року у розмірі 217 425, 54 дол. США.

Стягнути з АТ «Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704 грн 80 коп., сплаченого за подачу позову до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач АТ «Сенс-Банк», ЄРПОУ 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 100.

Суддя Л.М. Шолох