Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2023 Справа №607/15338/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря Є.І. Тинкалюк

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, а саме по 1/27 частці житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на ту обставину, що за відсутності правовстановлюючих документів позбавлені можливості оформити права на спірне майно

В судове засідання представник позивачів направив клопотання розглядати справу за його відсутності, позов підтримує.

Відповідач направив в суд клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з відповідної частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Означений будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року окрім спадкодавці мали зареєстроване місце проживання та проживали ще вісім членів колгоспного двору. Відтак частка померлої в колгоспному дворі складала 1/9.

Після смерті ОСОБА_4 позивачі прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, однак оформити в Тернопільській районній державній нот конторі спадщину не мають можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документі на майно. Інший спадкоємець ОСОБА_5 , подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини в користь відповідачки ОСОБА_3 .

Як суспільні групи, робітничий двір та колгоспний двір існували до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

За умовами ч. 1 ст. 4 ЦП К України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

За змістом ст.ст.1216-1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За змістом норм ст.ст.1223, 1233, 1236 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/219 від 21 лютого 2005 року, - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення власності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відтак, позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , та прийняли спадщину, однак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 263, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (с. Ігоровиця Тернопільського району Тернопільської області) право власності на 1/27 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (с. Ігоровиця Тернопільського району Тернопільської області) право власності на 1/27 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області у 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий суддяВ. М. Братасюк