ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7338/23 Справа № 243/861/23 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/861/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна, до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2023 року,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко В.Ю., звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця»(далі за текстом АТ «Укрзалізниця») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 липня 2015 приблизно о 02-45 годині на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» на 981 км пк-2 пасажирським поїздом № 92 сполученням «Одеса-Костянтинівка» стався наїзд електровозом № ЧС-7 №314 під керуванням ОСОБА_2 на трьох осіб, однією з яких була рідна сестра позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної транспортної події ОСОБА_1 загинула на місці. Електропоїзд № ЧС-7 №314, який належить АТ «Укрзалізниця» є джерелом підвищеної небезпеки, та згідно з інформацією наданою на адвокатський запит АТ «Укрзалізниця» від 07 грудня 2022 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Посилався, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, не забезпечив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів, тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_1 на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався.

У зв`язку зі смертю його рідної сестри внаслідок наїзду на неї рухомого складу, він зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали в порушенні нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із сестрою, дуже її любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. Також у нього був порушено нормальний сон, часто сняться жахи, він перебуває у стані постійного стресу. В родині сестра була єдиною дівчинкою, вони з сестрою були майже одного віку, разом ходили до однієї школи та вчили уроки, мали спільні забави, а тому це лише поглиблює душевні страждання позивача. Наразі позивач перебуває на військовій службі, захищає країну і постійно згадує сестру, особливо у критичні моменти. Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, йому спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі.

У зв`язку з викладеним, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 992 400 гривень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко В.Ю., до АТ «Укрзалізниця» про стягнення моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко В.Ю., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні на його користь моральної шкоди на суму 792 400 гривень скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні недостатньо обґрунтував значне зменшення розміру моральної шкоди, спричиненої позивачу, хоча в тексті рішення наявні посилання і на порушення правил дорожнього руху, допущені позивачем, і на порушення, допущені відповідачем, однак співвідношенню цих порушень не надана належна оцінка. Звертає увагу апеляційного суду, що дана справа має суттєве значення для позивача, стосується втрати найближчої йому людини і моральна шкода за таку втрату залишиться з позивачем на все життя. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди необґрунтовано заниженим.

При цьому посилається на відповідну практику Верховного Суду та Дніпровського апеляційного суду.

Також зазначає, що судом першої інстанції не були застосовані положення ст. 164.2.14 Податкового кодексу України, оскільки сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця», посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Також просить розглянути питання виходу за межі вимог апеляційної скарги та змінити рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2023 року шляхом зменшення моральної шкоди до 30 000 гривень.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Тарасенко В.Ю., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко В.Ю., підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 13.07.2015, про що зроблено відповідний актовий запис № 9.

Згідно висновку експерта № 20 Брт/15 від 24.11.2015 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стали чисельні травми несумісні з життям, які утворилися внаслідок зіткнення з потягом або залізничним транспортним засобом пересування. В крові трупу загиблої ОСОБА_1 спирти не виявлені.

Постановою слідчого СВ Барвінківського відділення поліції (м. Барвінкове) Ізюмського відділу поліції (м. Ізюм) ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції Вічканова О.О. від 25 грудня 2015 року кримінальне провадження, відомості за яким 09 липня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. Зі змісту вказаної постанови слідує, що 09.07.2015 приблизно о 02-45 годині на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» ДП «Донецька залізниця» на 981 км пк-2 пасажирським поїздом № 92 сполученням «Одеса-Костянтинівка» електровозом № ЧС-7 №314 під керуванням ОСОБА_2 смертельно травмовано трьох осіб, однією з яких була донька позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інших доказів чи ознак інших подій кримінального характеру, що могли статися з загиблою, інших злочинів чи ознак суїциду матеріали кримінального провадження не містять. Більш того, кримінальне провадження за ч. 3 ст. 276 КК України було закрите, а не перекваліфіковане за іншою статтею КК України, посилання на ознаки суїциду у діях загиблого у матеріалах кримінального провадження немає.

В ході перевірки даного повідомлення 10.07.2015 було проведено нараду при начальнику Дніпропетровського локомотивного депо за участю в.о. ТЧЗЕ ОСОБА_3 , ТЧЗР ОСОБА_4 , ТЧГТ ОСОБА_5 , ТЧБР ОСОБА_6 , ТЧЮ ОСОБА_7 , ТЧМІ ОСОБА_8 , техніка ОСОБА_9 , машиніста електровозу ОСОБА_2 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_10 встановлено, що електровоз на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» на 981 км рухався з дозволеною швидкістю 110 км/г, при екстреному гальмуванні гальмівний шлях склав 1000 м, розрахунковий гальмівний шлях 1003 м. Електровоз слідував в умовах обмеженої видомості при русі в кривій ділянці з використанням прожектора у темний час доби.

Отже, в діях машиніста електровоза ОСОБА_2 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_10 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Згідно довідки Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області від 22.12.2022 № 15-20/5/311 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 07.10.2008 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 та мала склад сім`ї: батько ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , брат ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно довідки № 21 від 22.12.2022 року, наданої Прелеснянською гімназією Відділу освіти Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно навчалася в Прелесненській ЗОШ І-ІІІ ст. в період з 01.09.2006 по 18.06.2015 та закінчила 9 класів. Свідоцтво про закінчення базової середньої освіти отримала.

Відповідно довідки № 1 від 10.01.2023 наданою Прелеснянською гімназією Відділу освіти Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно навчався в Прелесненській ЗОШ І-ІІІ ст. в період з 01.09.2008 по 27.06.2019 та закінчила 11 класів. Свідоцтво про закінчення повної загальної середньої освіти отримав.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України слідує, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_4 з 13 листопада 2020 року та по теперішній час.

Згідно листа Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 07.12.2022 № Ц-4-88/2836-22 наданого на адвокатський запит представника позивача - авоката Тарасенко В.Ю. слідує, що електровоз № ЧС-7 №314, який слідував у добу 09.07.2015 з поїздом № 92 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно довідки наданої техніком Дніпропетровського локомотивного депо Сергієнко А.В. про розшифровку швидкістномірної стрічки ЧС-7 №314 поїзд № 92 машиніст ОСОБА_2 за 09.07.2015 року, було встановлено, що слідуя поїздом № 92 сполученням «Одеса-Костянтинівка» о 02-44 годині на 981 км пк 1 перегон «ст. Гаврилівка-Язикове» при швидкості 110 км/г та вімкненому зеленому світлі локомотивного світлофора машиніст застосував екстренне гальмування (з наїздом). Встановлена швидкість по перегону «ст. Гаврилівка-Язикове» 120 км/г (982 км пк9 - 971 км пк6), 115 км/г (982 км пк9 - 979 км пк7, 975 км пк2, 973 км пк7), 110 км/г (979 км пк4-6). Гальмівний шлях склав S факт = 1000 м, S расч = 1003 м. Поїзд простояв 28 хвилин, та відправився о 03-12 годині.

Згідно актів комісійного огляду електровоза ЧС-7 №314 від 10.07.2015 року Дніпропетровського локомотивного депо, комісією було оглянутий електровоз ЧС-7 №314, та в ході огляду технічного стану секції № 1 електровоза ЧС-7 №314 пошкоджень не виявлено. Також, комісією була проведена перевірка технічного стану приладів безпеки руху та гальмівного обладнання електровоза ЧС-7 №314, під час якої виявлено, що прилади безпеки руху і радіозв`язку, дія звукових сигналів та система піскоподачі знаходилися у справному стані і задовольняли вимогам Інструкцій ЦТ-0073, ЦТ-ЦШ-0072 та Правилам ремонту ЦТ-0039. Автогальмове обладнання знаходиться у справному стані і задовольняє вимогам Інструкцій № ЦТ-0058, № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, Правилам ремонту ЦТ-0039 та Правилам технічної експлуатації залізниць України. Локомотив обладнаний чавунними гальмівними колодками. Товщина гальмівних колодок відповідає вимогам п. 3.2.5 Інструкції № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 та п. 3.3.11 Правилам ремонту ЦТ-0039 (не менше 15 мм). Крім того, комісією була виконана перевірка технічно-гальмівного обладнання електровоза ЧС-7 №314 під час якої зауважень в роботі не виявлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (сестри, яка загинула внаслідок наїзду електротранспорту), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням обставин справи, суд зменшив розмір відшкодування моральної шкоди та вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Апеляційний суд в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 09 липня 2015 року стався наїзд електропоїздом на його сестру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події ОСОБА_1 загинула на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Укрзалізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку зі смертю сестри внаслідок наїзду на неї рухомого складу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені його нормальної життєдіяльності, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. Віна перебуває у стані постійного стресу. Відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів, сигналізацій, охорони тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_1 внаслідок наїзду на неї залізничного транспорту. Просив стягнути з відповідача на свою користь 992 400 гривень моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм судова колегія дійшла таких висновків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілої не встановлено, смерть ОСОБА_1 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є братом загиблої та проживав з нею на час загибелі, тому моральна шкода заподіяна позивачу смертю його сестри підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч. 2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок смерті його сестри, характер та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть його сестри, порушенням укладу його життя та соціальних зав`язків.

Також, колегія суддів в апеляційного суду приймає до уваги той факт, що смерть ОСОБА_1 настала внаслідок її грубої необережності, оскільки вона знаходилась у темний період часу у безпосередній близькості із залізничною колією.

При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілої судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілої, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції у цій справі встановив, що смерть неповнолітньої ОСОБА_1 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є братом загиблої, тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її сестри, підлягає відшкодуванню.

При цьому суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням фактичних обставин справи та вимог закону.

Натомість, в апеляційній скарзі заявник посилається на ту обставину, що судом першої інстанції не були застосовані положення ст. 164.2.14 Податкового кодексу України, оскільки сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Вказане посилання заявника в апеляційній скарзі є слушним з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України № 466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування моральної шкоди, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко В.Ю., підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення стягнення моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга позивача по суті позовних вимог залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна, задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2023 року змінити, зазначивши, що сума моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в розмірі 200 000 гривень, підлягає стягненню без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста