ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/759/23

Провадження № 22-ц/4820/1908/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року, суддя Никифоров Є.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

В березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову вказала, що відповідно до рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.03.2007 року, що набрало законної сили 23.04.2007 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.12.2022 року, зменшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до повноліття дитини.

Позивач зауважила, що дочка ОСОБА_4 має поганий стан здоров`я, що зумовлює необхідність додаткових витрат на лікування та дієтичне харчування. Позивачем понесено додаткові витрати на медичні препарати, медичну діагностику та стоматологічні лікувальні послуги в сумі 20706,89 грн., половину з яких відповідач зобов`язаний їй відшкодувати.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.08.2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10353,45 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов суд виходив із рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, в тому числі додаткових витрат на її лікування. Суд критично оцінив посилання відповідача на незадовільний матеріальний стан та стан здоров`я, оскільки, не зважаючи на наявність інших утриманців, статус інваліда ІІ групи, відповідач ОСОБА_1 має постійне місце працевлаштування, отримує стабільний дохід у виді заробітної плати та пенсію за інвалідністю, а тому зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину. Також суд зазначив, що оцінку обставинам неплатоспроможності відповідача вже було надано судом при ухваленні рішень про зменшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дочки сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження придбання ліків на суму, яка зазначена у доданих до позову квитанціях та чеках. Судом не враховано, що він є інвалідом ІІ групи, має ряд захворювань, у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина, на утримання якої він сплачує аліменти за рішенням суду. Його матеріальний стан не дозволяє сплатити визначену позивачем суму. Суд також необґрунтовано стягнув з нього судовий збір, не враховавши, що інваліди ІІ групи звільнені від стягнення судового збору у судах усіх інстанцій.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази у справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.03.2007 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.12.2022 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до повноліття дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 20.12.2021 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини.

Згідно з даними виписки з медичної картки стаціонарного хворого №5180, ОСОБА_3 перебувала на лікуванні з 17.10.2022 року по 28.10.2022 року з діагнозом «Хронічний первинний гастродуоденіт (еритематозний), Нр(-), дуоденогастальний рефлюкс, стадія загострення. ГЕРХ з езофагітом». Проведено медикаментозне лікування. Рекомендовано дієтичне харчування, медикаментозне лікування згідно з призначеннями, огляд педіатра, дитячого гастроентеролого, за місцем проживання.

26.04.2022 року проведено МРТ. Виявлено: наслідки ЧМТ у вигляді кістозно-глікозних змін обох лобних часток, без динаміки порівняно з 22.11.2019 року.

24.03.2022 року ОСОБА_8 встановлено діагноз: «Себорейний дерматит в/ч голови», призначено лікування медикаментами.

Позивач ОСОБА_2 з 14.01.2022 року по 25.01.2022 року перебувала на лікуванні в КНП «Волочиська БЛ» з проведенням хірургічного втручання, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №267.

Протягом 2022-2023 років ОСОБА_8 проводилися лабораторні дослідження, що підтверджується відповідними замовленнями, на суму 3480 грн., придбавалися медичні препарати, що підтверджується чеками про придбання ліків на суму 11 826,89 грн., надавалися стоматологічні лікувальні послуги на суму 5400 грн., що підтверджується чеками про оплату цих послуг.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_1 згідно з пенсійним посвідченням та довідкою до акта огляду МСЕК від 22.05.2017 року, є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання.

На даний час відповідач працює в ПП «Транс-Авто-Д» підсобним робітником, його заробітна плата за період з 13.02.2023 року по 31.05.2023 року склала 24840 грн. Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Хмельницькій області №591504 відповідач отримує пенсію в розмірі 1380 грн.

05.02.2021 року ОСОБА_1 отримав кредит в АТ «А-Банк» в сумі 65000 грн., має прострочену заборгованість в сумі 72006,15 грн., сума повного погашення 98261,28 грн.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0031, площею 0,25 га, 1/4 частина земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0429, площею 2,43 га, а також житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі №756/9882/19).

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі №761/27222/10 (провадження №61-8815св21).

У постанові від 04.12.2019 року у справі №320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування ст. 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

В силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, дочка сторін ОСОБА_4 внаслідок захворювання потребує відповідних медичних обстежень та лікування.

На підтвердження фактично понесених витрат на дитину позивачем надано чеки та квитанції із придбання ліків на суму 11826,89 грн., результати діагностичних досліджень дитини, вартістю 3480 грн., витрати на стоматологічні лікувальні послуги на суму 5400 грн., а всього на суму 20706,89 грн. (а.с. 14-28).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення додаткових витрат, оскільки витрати, які понесла позивачка, зумовлені хворобою дитини, що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання ОСОБА_4 .

Разом з тим, суд першої інстанції неналежним чином надав оцінку доказам та не правильно визначив розмір додаткових витрат, понесених ОСОБА_2 на придбання медичних препаратів для лікування дитини.

Зокрема, позивачем на підтвердження необхідності купівлі ліків згідно з квитанціями, долученими до матеріалів справи, надано рекомендації щодо препарату «Санівітан», придбаного згідно з чеком від 21.01.2023 року на суму 275,70 грн., 10.11.2022 року на суму 292 грн., від 09.01.2023 року на суму 289,05 грн., препарату «Гепабене», придбаного згідно з чеком від 21.01.2023 року на суму 140,20 грн., придбаного згідно з чеком №72864 від 09.04.2022 року на суму 159,20 грн., препарату «Магнеквін», придбаного відповідно до накладної від 10.11.2022 року на суму 215,20 грн., препарату «Достінекс», придбаного згідно з чеком №281358 від 09.01.2023 року на суму 599,39 грн.

Таким чином, на підставі рецептів лікарів та долучених квитанцій ОСОБА_2 понесено витрат на лікування дитини на загальну суму 1970,74 грн., а не на суму 11826,89 грн., як зазначено позивачем, на підтвердження якої стороною не надано відповідних лікарських призначень.

Враховуючи, що мати та батько мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню половина суми витрат, понесених у зв`язку із придбання ліків на лікування дитини, тобто 985,37 грн. (1970,74/2).

Посилання апелянта на перебування на його утриманні неповнолітньої дитини колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідні витрати є незначними, присуджені аліменти на утримання іншої дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становлять 1/8 частини доходів відповідача.

В той же час, ОСОБА_1 належать на праві власності об`єкти нерухомого майна, він працевлаштований та отримує заробітну плату, відтак з огляду на встановлені судом обставини справи та вимоги закону, враховуючи характер захворювань дитини, розмір витрат на її лікування, майновий стан сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення половини розміру додаткових витрат на дитину з відповідача на користь позивача, у зв`язку із наданням дочці Світлані медичних та стоматологічних послуг, вартість яких становитиме 4440 грн. (8880/2).

Доводи апелянта щодо недоведеності позовних вимог, необґрунтованості визначення стягнутих грошових коштів на утримання дитини та неврахування фінансової спроможності сплати коштів відповідачем зводяться до переоцінки доказів у справі та не впливають на законність рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим він звільнений від сплати судового збору, на що суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно стягнув з нього на користь держави судовий збір.

Судом першої інстанції неповно встановив усі обставини справи, надав оцінку наявним у справі доказам, у зв`язку з чим судове рішення в частині стягнення з відповідача судового збору підлягає скасуванню, в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину - зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн. судового збору, скасувати.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5425,37 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова