Справа № 303/6764/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вказуючи, що вона та відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зараз проживає з нею. На даний момент вона перебуває у декретній відпустці та має на утриманні ще одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом останніх років відповідач участі у вихованні сина не бере, коштів на його утримання не надає та відмовляється їх платити добровільно. Син повністю знаходиться на її утриманні та утриманні її батьків. На утримання сина вона не отримує державної допомоги, тому не має можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, що може істотно обмежити його конституційні права. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4000 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до повноліття дитини.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2023 позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.09.2023 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27.09.2023 відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 гривень вважає необґрунтованими та визнає частково з наступних підстав. До літа 2021 року неповнолітній син ОСОБА_5 постійно проживав разом із ним у будинку його матері ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 . Син відвідував дошкільний навчальний заклад у с. Бобовище, а також навчався у Бобовищенському ЗЗСО (загальноосвітня школа) з 1 по 4 клас. Дитина повністю знаходилась на його утриманні, виключно він піклувався про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готував його до самостійного життя. Однак влітку 2021 року, у віці 10 років, ОСОБА_5 виявив бажання деякий час пожити разом з мамою. Отже з позивачкою дитина дійсно проживає останні два роки. Він продовжує регулярно проводити час з дитиною та приймає участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, особисто за власні кошти у встановленому законом порядку оформив сину паспорт для виїзду дитини за кордон, надав дозвіл матері дитини виїздити з сином за межі України. Останній раз він бачився з сином у кінці серпня 2023 року, перед початком навчального року, купив йому нові кросівки. Вищезазначені обставини доводять, що він намагається бути хорошим батьком, виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та матеріального забезпечення дитини. Окрім того, обґрунтовуючи розмір аліментів, позивачка зазначає про наявність у неї другої малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але ця обставина жодним чином не може вплинути на розмір аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_5 , оскільки у молодшої доньки позивача є інший батько ОСОБА_7 , який зі свого боку зобов`язаний утримувати свою малолітню доньку та дружину, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. Він працює на посаді адміністратора у ПП ОСОБА_8 . Відповідно до довідки про доходи, виданої ПП ОСОБА_8 , розмір нарахованої йому заробітної плати у 2023 році щомісяця становить 6700,00 грн. Отже заявлена позивачем сума аліментів 4000,00 грн. становить 60% його заробітку, що не відповідає встановленим нормам законодавства, оскільки відповідно до ч.2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» максимальний розмір стягнення із заробітної плати боржника за всіма виконавчими документами може становити не більше 50 % до погашення у повному обсязі заборгованості. Інших видів доходу, а також майна у його власності немає, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.09.2023 № 348046989. Просив позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

16.10.2023 позивачка подала заперечення на відзив відповідача у якому зазначила, що відповідач, вводить суд в оману, коли стверджує, що «виключно» він піклувався сином з 1 по 4 клас. Насправді, просто для зручності (близькість від будинку до школи та звичка до друзів у школі, вчителів) і за погодженням з бабусею, яка доглядала за сином, проводжала його до школи у робочі дні (на вихідні дні, син був завжди із мамою), син проживав з бабусею, а вона продовжувала опікуватися ним матеріально. Також не відповідає дійсності заява відповідача щодо його участі в матеріальному утриманні сина, останні два роки, оскільки жодної матеріальної допомоги за цей час відповідач не надавав, а мали місце лише випадкові, кількаразові подарунки для сина, які за увесь цей складають у грошовому виразі близько трьох тисяч грн. Саме його самоусунення від матеріальної допомоги сину і стало причиною звернення до суду про примусове стягнення аліментів в інтересах дитини. Відповідач безпідставно припускає, що аліменти на утримання сина можуть бути використані в інтересах задоволення матеріальних потреб її доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач умисно приховує, що за час їхнього спільного проживання у цивільному шлюбі ними було куплено автомобіль, який він продав з метою приховання статків у вигляді рухомого майна, а отримані кошти використав у власних потребах, не надавши їй із сином відповідної частки від отриманого ним доходу. Це означає, що його сукупний дохід і часткова участь у бізнесі за місцем роботи, є достатнім для сплати фіксованої (твердої) суми аліментів. Просила задовольнити позовну вимогу про стягнення аліментів у твердій сумі - 4000 грн.

20.10.2023 відповідач подав заперечення у якому зазначив, що позивачка визнала факт проживання сина разом з ним у будинку його матері ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 . Він відвідував дошкільний навчальний заклад у с. Бобовище, а також навчався у Бобовищенському ЗЗСО (загальноосвітня школа) з 1 по 4 клас. Стверджуючи, що дитиною опікувалась його мати, позивачка навмисно приховує ту обставину, що в той період дитина повністю знаходилась на його утриманні, виключно він піклувався про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки його до самостійного життя. При цьому вона з невідомих причин, фактично не заперечуючи вищезазначені обставини, безпідставно стверджує, що він «вводить суд в оману». Крім того, позивачка сама визнає, що останні два роки, які син ОСОБА_5 проживає з нею, він продовжує спілкуватися з дитиною, приймати участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, даруючи йому подарунки. Щодо вартості подарунків дитині, то жодними доказами позивачка не доводить зазначену нею суму, а тому ці її твердження є припущеннями. Він не зазначав у своєму відзиві про використання позивачкою аліментів на утримання сина ОСОБА_5 для задоволення матеріальних потреб доньки позивачки ОСОБА_9 , а посилання на дану обставину є черговим припущенням позивачки. Позивачка неправдиво зазначає про продаж автомобіля невідомої марки, який він придбав під час спільного проживання з нею, але жодними доказами не доводить своє міркування. Вона не може зазначити ні період придбання автомобіля, ні період його реалізації, оскільки ця інформація взагалі не відповідає дійсності. Цілковитою неправдою, жодними доказами не підтвердженою є також твердження позивачки про його нібито «участь частково у бізнесі за місцем роботи». Таким чином, зважаючи на вищезазначене саме позивачка неодноразово намагається ввести суд в оману. ОСОБА_1 усупереч ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України жодними доказами не обґрунтувала заявлений нею розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в сумі 4000,00 грн. Просив задовольнити позовну вимогу частково та стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка у судове засідання не з`явилися без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Неявка позивачки не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки ч.1 ст.223 ЦПК України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас судом встановлено відсутність обставин, які передбачені ч.2 ст.223 ЦПК України та були би підставою для відкладення розгляду справи.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.02.2011 вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач та відповідач по даній справі.

Відповідно до довідки Центра надання адміністративних послуг Івановецької сільської ради від 19.09.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає разом із мамою, що не заперечується відповідачем.

З довідки про доходи виданої приватним підприємцем ОСОБА_8 вбачається, що заробітна плата відповідача за останні місяці складає 6700,00 грн.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, щодо ОСОБА_2 відсутні відомості у зазначених реєстрах.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню на підставі ст. 180 Сімейного кодексу України.

На обґрунтування зазначеного у позовній заяві розміру аліментів позивачем не надано будь-яких доказів.

Так, позивачем не доведено в повній мірі обставини, які підтверджують заявлений нею розмір аліментів.

Посилання відповідача на те, що син до 2021 року постійно проживав разом з ним та знаходився на його повному утриманні суд не бере до уваги, оскільки позивачка просить стягнути аліменти на утримання сина з дня пред`явлення позову до суду, а не за минулий час. У даному випадку має значення знаходження сина на утриманні одного із батьків на момент звернення із позовом до суду, а проживання дитини із позивачкою на час пред`явлення позову підтверджується довідкою центру надання адміністративних послуг Івановецької сільської ради та не заперечується відповідачем.

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні сина, оскільки жодних доказів на підтвердження цього суду не надано. Також слід зазначити, що зазначені обставини можуть мати значення тільки за період після звернення з позовом до суду, оскільки розмір допомоги на утримання дитини слід врахувати при обчисленні розміру аліментів, який буде стягнуто з відповідача. Надання матеріальної допомоги на утримання дитини до звернення з позовом до суду не має жодного значення по справі, оскільки матеріальне забезпечення дитини є обов`язком батька і ці обставини судом не враховуються при вирішенні спору про стягнення аліментів.

Маючи на своєму утриманні малолітню дитину позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і її виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя.

Відповідач визнав, що має дохід, працює на посаді адміністратора та згідний сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 гривень щомісячно на утримання сина.

У справі немає доказів наявності на його утриманні інших дітей або інших осіб, які потребують стороннього догляду і цей догляд здійснюється відповідачем.

Твердження відповідача про те, що він спілкується із сином та бере участь у його вихованні не впливають на його обов`язок щодо надання належного утримання дитині.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує фактичні обставин справи, які існують на час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору судом, вимоги закону щодо обов`язку кожного з батьків приймати участь в утриманні дитини в однаковому розмірі, обставини, що зазначені в ст.182 СК України, ініціативну позицію відповідача щодо сплати аліментів, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на меті забезпечення достатнього та стабільного матеріального забезпечення дитини, суд вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 гривень на дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину. Такий розмір аліментів забезпечуватиме тривалу, реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Також суд звертає увагу, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах та інше, а також вирішувати питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст. ст. 189, 190 СК України.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 141, 258-261, 273, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 191 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500,00 гривень (дві тисячі п`ятсот гривень, 00 копійок) щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривні (одна тисяча сімдесят три гривні, шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя