Дата документу 18.10.2023 Справа № 334/1611/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1611/21 Головуючий у 1-й інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/1473/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» Козак Тетяни Владиславівни на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» Лєлєкова В.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 7 707,77 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2021 позов ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж заборгованість за спожиту електроенергію у сумі 7707,77 грн., та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Бичківського О.О. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року у справі № 334/1611/21.

Заяву про перегляд заочного рішення задоволено.

Скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року по справі № 334/1611/21 за позовом ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін о 10.00 годині 24 травня 2023 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року заяву ПАТ «Запоріжжяобленерго» про заміну первісного відповідача належним відповідачем задоволено.

Замінено первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_1 .

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині стягнення з ПАТ «Запоріжоблленерго» на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 536,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» Козак Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду в оскаржуваній частині скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що між ПАТ «Запоріжобленерго» та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією №573606082 від 12.09.2013 року.

Відповідно до п. 9.1 Договору споживач електричної енергії зобов`язується дотримуватись вимог нормативно - технічних документів, цього Договору та ПКЕЕН.

Згідно п. 9.11 Договору споживач електричної енергії зобов`язується не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об`єкті письмово повідомити енергопостачальника про розірвання Договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду.

Вказує, що відповідачем не надано доказів письмового звернення до ПАТ «Запоріжоблленерго» із заявою про припинення користування електричною енергією, на вимогу умов п. 9.11. Договору. На думку представника ПАТ «Запоріжоблленерго» суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що строк дії Договору припинився на підставі п. 34 Договору у зв`язку з припинення права власності споживача на даний об`єкт, за відсутністю письмового повідомлення споживачем електропостачальника про припинення користування об`єктом. З умов договору не вважається, що настання таких обставин як припинення права власності або користування має встановлювати електропостачальник. Тож, споживач фактично не розірвав договір і підстави для його припинення, викладені у п. 34 Договору, не можуть бути застосовані у зв`язку з тим, що сторона договору письмово не повідомила ПАТ «Запоріжоблленерго» про настання таких обставин.

Крім того, суд першої інстанції не застосував належним чином вимоги ч. 3 ст.141 ЦПК України, зокрема, пропорційність розміру витрат на правничу допомогу 7 000 грн. до ціни позову - 7 707,77 грн. та інших умов цієї статті.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Бичківського О.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана ухвала є такою, що постановлена судом з додержанням вимог цивільного процесуального права, просив відмовити у задоволенні скарги і залишити ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, стягнути з ПАТ «Запоріжобленерго» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 500 грн., понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в оскарженій частині та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як зазначалося вище, відповідно до апеляційної скарги, ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року оскаржується ПАТ «Запоріжоблленерго» в частині вирішення питання про стягнення судових витрат. В іншій частині ухвала суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього, відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За статтею 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, заяви та клопотання про компенсацію судових витрат не містять належних мотивів та доводів про те, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали (а.с. 40-47, 57, 69-73, 75-76, 85, 86).

23.05.2023 року представник позивача подала суду заяву, в якій просила замінити первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем ОСОБА_1 , який на час виникнення спірних правовідносин був власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в яку постачалась електрична енергія.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бичківський О.О. проти задоволення клопотання не заперечував, заявив вимогу про компенсацію ОСОБА_2 судових витрат, здійснених нею внаслідок необґрунтованих дій позивача, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу заяви про перегляд заочного рішення в сумі 536,80 гривень, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Зазначив, що визначення відповідача за позовом належить саме до повноважень позивача.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, а також з описової частини оскаржуваної ухвали, доводи сторони відповідача щодо того, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, крім зазначення представником відповідача що визначення відповідача за позовом належить до повноважень позивача, відсутні.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч. 1 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 12 ч. 5 п. 4 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного висновок суду першої інстанції про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 судових витрат є передчасним.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів зауважує, що сторона відповідача не позбавлена права на подання заяви про компенсацію судових витрат, понесених при розгляді даної справи, враховуючи вимоги ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» Козак Тетяни Владиславівни задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року у цій справі в частині стягнення судових витрат з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А.Онищенко