Справа № 199/2778/23
(2/199/1479/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Свержевської В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 31.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» уклали електронний Договір №5004052 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно з умовами Кредитного договору сума кредиту складає 18500,00 гривень; строк кредиту - 15 днів, дата повернення кредиту (15.11.2021) вказується у Графіку платежів, що є Додатком №1 до Договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 4 Договору.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав кредит в сумі 18500,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку.

Відповідно до п.1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4. цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3. Договору.

15.11.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку Кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору, вказаний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Так, відповідачка ОСОБА_2 зобов`язання за договором не виконала та 01.12.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінаснова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №01.12/2022-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за кредитним договором, про що відповідачка була повідомлена шляхом направлення повідомлення на її електронну пошту.

У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідачка станом на 20.03.2023 року має заборгованість за кредитним договором, яка становить 55407,50 грн. та складається із: заборгованість за кредитом 18500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 36907,50 грн..

На підставі викладеного, банк просив стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором.

Крім цього, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 18.04.2023 року, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати у сумі 12466,69 гривень у період з березня 2022 року по лютий 2023 року; 3 % річних у період з 14.02.2022 року по 03.04.2023 року у сумі 1880,82 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 гривень.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не надала, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» уклали електронний Договір №5004052 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents(а.с.8-10).

Згідно з умовами Кредитного договору сума кредиту складає 18500,00 гривень; строк кредиту - 15 днів, дата повернення кредиту (15.11.2021) вказується у Графіку платежів, що є Додатком №1 до Договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 4 Договору(а.с.10 зворот).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав кредит в сумі 18500,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку.

Відповідно до п.1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4. цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3. Договору.

Станом на 15.11.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку Кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору, вказаний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №870 від 28.02.2017, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №756 від 28.03.2017 року(а. с.5).

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільна права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.1).

Згідно з вимогами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" №675-VIII від 03.09.2015 року зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII).

За приписами частини сьомої статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 належним чином виконувала грошові зобов`язання за Договором №5004052 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 року. Позивач нарахував відповідачці заборгованість за вказаним договором станом на 20.03.2023 року, яка становить 55407,50 грн. та складається із: заборгованість за кредитом 18500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 36907,50 грн..

01.12.2022 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінаснова компанія «Фінтраст Україна» уклали Договір факторингу №01.12/2022-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право грошової вимоги за кредитним договором(а.с.14-15).

Перехід від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2. Договору факторингу №01.12/2022-Ф).

За змістом п. 9.2. Договір факторингу №01.12/2022-Ф набирає чинності з моменту його укладення сторонами. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені сторін їх уповноваженими представниками, а підписи скріплені печатками сторін.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) передало, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактор) прийняло Реєстр боржників кількістю 6419, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу №01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей(а.с.15).

Відповідно до витягу Реєстру боржників, який є Додатком №1 до Договору факторингу №01.12/2022-Ф від 01.12.2022 року, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №5004052 на суму заборгованості 55407,50 гривень, з яких: 18500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 36907,50 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.16).

Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Авентус Україна» повідомило позичальника ОСОБА_1 шляхом направлення на її електронну адресу електронного повідомлення, що підтверджується роздруківкою (а.с.20).

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з надання фінансових послуг, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг факторингу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21.01.2022 року, виданим Національним Банком України, витягом з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг; Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», затвердженого рішенням №1 про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.10.2021 року(а.с.21, 22-23).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, стороною відповідача доводи позову не спростовані та не надано суду доказів належного виконання кредитних зобов`язань, тому суд вважає стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №5004052 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 року у розмірі 55407,50 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 18500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 36907,50 грн..

Крім цього, відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 18.04.2023 року, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати у сумі 12466,69 гривень у період з березня 2022 року по лютий 2023 року; 3 % річних у період з 14.02.2022 року по 03.04.2023 року у сумі 1880,82 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 гривень, витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції станом на дату розгляду справи) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №2102-IX, з 24.02.2022 року на території держави було введено воєнний стан. При цьому відповідними Законами України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні було продовжено.

На момент розгляду даної справи в Україні діє воєнний стан у зв`язку із повномасштабним збройним вторгненням країни-агресора росії на територію України.

Судом встановлено, що з урахуванням автопролонгацій, які узгоджені сторонами у кредитному договорі, кредитний договір №5004052 від 31.10.2021 року діяв з 31.10.2021 року по 13.02.2022 року включно.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимога позивача про нарахування і стягнення з відповідача інфляційних витрат у період з березня 2022 року по лютий 2023 року, є безпідставною та необґрунтованою, оскільки законодавець встановив імперативну норму про звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, незалежно від того, ким було надано кредит (позику): банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, за порушення боржником грошового зобов`язання за кредитним договором, позивач має право на стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 14.02.2022 року по 23.02.2022 року.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України після 24.02.2022 року відсутні, а тому позов у частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з відповідача підлягає частковому задоволенню.

Таким чином сума трьох процентів річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту у період з 14.02.2022 року по 23.02.2022 року (кількість днів - 10) становитиме 15,20 грн. (18500,00 грн. х 3 % : 365 х 31).

Позовні вимоги про стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3 % річних в іншому розмірі є необґрунтованими з вищенаведених підстав, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 та ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» здійснювала адвокат Крюкова М.В. на підставі Договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року (а.с.25); Ордеру на надання правової допомоги серії АН №1075167(а.с.29); Звіту про надання правової допомоги відповідно до договору від 07.07.2022 року(а.с.26); Розрахунку на оплату замовлення №214/20/03 від 20.03.2023 року(а.с.27); Платіжної інструкції №209 від 21.03.2023 року(а.с.28).

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі N 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 8000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. Оскільки перевіряючи детальний опис виконаних робіт наданий представником позивача з матеріалами справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. До того ж справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд враховує, що дана справа не відноситься до складних справ, однак бере до уваги обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру. Виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до розміру 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, яка відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

З урахуванням наведеного, суд вважає стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №5004052 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 року у розмірі 55407,50 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 18500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 36907,50 грн., та 15,20 грн. - 3 % річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 14.02.2022 року по 23.02.2022 року, а всього 55422, 17 гривень.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим із відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2132,50 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 1048, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №5004052 про надання споживчого кредиту від 31.10.2021 року у розмірі 55407,50 гривень, із яких: заборгованість за кредитом 18500,00 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 36907,50 грн., та 15,20 грн. - 3 % річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 14.02.2022 року по 23.02.2022 року, а всього 55422 (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста двадцять дві) гривні 17 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», витрати по сплаті судового збору у розмірі 2132 (дві тисяч сто тридцять дві) гривні 50 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя