Дата документу 25.10.2023 Справа № 937/1980/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/1980/21 Головуючий у 1 інстанції: Редько О.О.
Провадження № 22-ц/807/119/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Дашковської А.В.

Кочеткової І.В.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєв Дмитро Євгенович про визнання недійним та скасування запису про право власності,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєв Дмитро Євгенович про визнання недійсним та скасування запису про право власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 14.09.2005р. між нею та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний споживчий договір № 146/3К-4 на 15 000 доларів США для купівлі житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, 14 вересня 2005 року між сторонами був укладений іпотечний договір 120/33-4, згідно до якого на виконання вимог кредитора ОСОБА_1 передала в іпотеку вказаний житловий будинок.

В подальшому, 30.06.2010р. між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк». 07 серпня 2018 року на електронному майданчику ТОВ «Держзакупівлі» відбулися відкриті торги (аукціон) з продажу права вимоги ПАТ «Дельта-Банк» за кредитним договором від 14.09.2005р., укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», переможцем яких було визнано ОСОБА_2 .

20.08.2018р. між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_2 (в

особі представника ОСОБА_3 ) за результатами аукціону, оформленого протоколом UA-EA-2018-06-14-000123-b від 07.08.2018р., було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 694/к. Того ж дня, між ПАТ «Дельта-Банк» та ОСОБА_2 (в особі представника ОСОБА_3 ) за результатами аукціону, оформленого протоколом UA-EA-2018-06-14-000123-b від 07.08.2018р., та відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 694/к додатково укладено та нотаріального посвідчено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 120/33-4 від 14.09.2005р.

03.10.2018р. державним реєстратором виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєвим Дмитром Євгеновичем проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 не погодилася із вказаними обставинами та звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , яким було здійснено державну реєстрацію права власності на цей будинок за ОСОБА_2 .

Підставами позову визначила наступні:

-рішенням Запорізького апеляційного суду від 16.12.2015р. відмовлено в задоволенні

позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з неї на підставі вказаного кредитного договору заборгованості у зв`язку з недоведеністю в нього права вимоги до ОСОБА_1 через ненадання оригіналу договору про передачу активів від 30.06.2010р. та додатків до нього;

-зважаючи на відсутність права вимоги, що встановлено вище зазначеним рішенням,

ПАТ «Дельта Банк» не міг на торгах від 07.08.2018 продати це право ОСОБА_2 , яка у такому разі теж не могла набути це право. Таке право було наявним лише у первісного кредитора в особі ТОВ «УКРПРОМБАНК», який з 28.01.2010р. знаходиться в стані припинення та вимог до ОСОБА_1 не висував;

- право власності на житловий будинок перереєстровано на ОСОБА_2 під час дії мораторію, за відсутності згоди позичальниці та власниці будинку ОСОБА_1 , тому такий правочин не відповідає приписам ст. 203 ЦК України;

-рішеннями судів від 2014 та 2015рр. встановлено, що банк як позивач в тій справі

пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, відлік якого розпочався з 21.09.2009р. (отримання вимоги про дострокове погашення кредиту) та сплив 21.09.2012р.;

-порушено п. 6.6 іпотечного договору, згідно з яким зміни стосовно сторін договору

мають відбуватись за нотаріально посвідченим договором, але такого договору не укладалось;

-постановою ВС від 17.02.2021р. було скасовано постанову ЗАС від 29.04.2020 з під-

став, що державний реєстратор Боглаєв Д.Є. є неналежним відповідачем, яким має бути саме новий кредитор в особі ОСОБА_2 . Тож в частині мотивації вирішення спору по суті вказане рішення не скасовувалось, а тому ВС підтвердив правильність висновків апеляційного суду по суті спору, що перереєстрацію житлового будинку на

ОСОБА_2 відбулась із порушеннями;

-відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи супе-

речить положенням частини 3 ст. 512 та ст.. 1054 ЦК України, оскільки для кредитних зобов`язань характерним є спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішення, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до Запорізького апеляційного суду засобами поштового зв`язку 07 лютого 2022 року, що надійшла до суду апеляційної інстанції 08 лютого 2022 року.

Оскільки подана апеляційна скарга надійшла без матеріалів цивільної справи № 937/1980/21 як в паперовому вигляді, так і в електронному вигляді в АСДС, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року витребувано вищезазначені матеріали цивільної справи з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвала Запорізького апеляційного суду від 08 лютого 2022 року направлена на електронну адресу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для виконання, проте виконана не була, справа до суду апеляційної інстанції не надійшла.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Ухвала апеляційного суду від 08 лютого 2022 року виконана не була, справа до суду апеляційної інстанції не надійшла у зв`язку з окупацією м. Мелітополь, у зв`язку із чим наказом голови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 березня 2022 року припинено роботу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області..

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 територіальна підсудність справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визначена за Томаківським районним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 серпня 2022 року цивільну справу № 937/1980/21 за вищевказаним позовом витребувано з Томаківського районного суду Дніпропетровської області, яка була направлена на електронну адресу суду для виконання, проте виконана не була, справа до суду апеляційної інстанції не надійшла.

Відповідно до листа від 06.09.2022 року (вх. № 3042 від 07вересня 2022) справа № 937/1980/21з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області до Томаківського районного суду Дніпропетровської області не надходила.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року № 49/0/9-22, відбулася зміна територіальної підсудності справ, підсудних Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області, яка визначена за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 листопада 2022 року направлено копії матеріалів апеляційної скарги до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року частково відновлене втрачене судове провадження по цивільній справі ЄУН № 937/1980/21.

28 червня 2023р. на адресу Запорізького апеляційного суду надійшли матеріали частково відновленого втраченого судового провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції було повністю проігноровано, не досліджено та не взято до уваги висновки, зроблені у рішенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.10.2014р. по справі № 320/1038/14ц та у рішенні від 16.12.15р. Апеляційного суду Запорізької області в цій справі, якими взагалі було відмовлено ПАТ «Дельта-банк» у стягненні заборгованості за кредитним договором від 14.09.2005р. № 146/3К-4, укладеним між позивачкою та ТОВ «Український промисловий банк» в повному обсязі. Як вважає апелянт, у даній справі встановлено преюдиційний факт щодо відсутності права вимоги до ОСОБА_1 як з боку ПАТ «Дельта Банк», так, відповідно, і з боку нового кредитора ОСОБА_2 , якими наділений лише первісний кредитор в особі ТОВ «УКРПРОМБАНК».

Також суд першої інстанції, на думку апелянта, не звернув увагу на той факт, що всі оспорювані правочини вчинено відповідачем та третьою особою у порушення умов ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що є підставою для визнання їх недійсними. Всі вказані договори було укладено щодо майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення виконання зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, у період дії мораторію, встановленого вище вказаним законом, тому дії відповідача з відчуження без згоди власника предмета іпотеки не відповідають вимогам статті 203 ЦК України.

Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки жодній з зазначених нею підстав для визнання незаконним та скасування запису про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року, згідно з яким нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , був зареєстрований за ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дьякова Т.В. як представник відповідача ОСОБА_2 заперечує проти доводів скарги, вказуючи, що запис про право власності № 28213818 від 01.10.2018р., який є предметом цього судового спору, вже був скасований на підставі рішення апеляційного суду від 29.04.2020р. та до теперішнього часу не поновлений, про що маються відомості з Державного реєстру речових прав. Після скасування постанови ЗАС від 29.04.2020р. касаційним судом відповідач зверталась до суду із заявою про поворот виконання, тобто поновлення запису про її право власності на спірний будинк, але у задоволенні цієї заяви судом було відмовлено.

Також у відзиві зазначається, що деякі з підстав, які наразі заявлені позивачем в якості таких, що свідчать, на думку позивача, про незаконність запису про реєстрацію іпотечного будинку за відповідачем, були предметом судового розгяду в іншій справі, а саме: судами перевірено договір № 694-к купівлі-продажу майнових прав від 20.08.21018р., договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 120/33-4, укладений 20.08.2018р. між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , які не визнані недій-

сними, тобто є чинними та правомірними.

Представник відповідача вважає, що в іпотечному договір є застереження про можливість набуття кредитором права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку, у позивача наявна заборгованість перед кредитором, порядок направлення вимоги про звернення стягнення на майно в позасудовому порядку було дотримано відповідачем, тож у реєстратора були підстави для вчинення оспорюваного позивачем запису про перехід права васності на іпотечний будинок до кредитора в особі ОСОБА_2 .

Сторони в судове засідання апеляційного суду 25 жовтняґ 2023 року не з`явились.

Як встановлено апеляційним судом, позивач ОСОБА_1 мешкає в м. Мелітополі, яке є тимчасово окупованим, відомості, що вона перетинала кордон України або переміщалась на вільну територію України як ВПО, у відповідних компетентних органів відсутні. Тож, позивач повідомлялась через публікацію оголошення на веб-сайті судової влади України.

За інформацією апеляційного суду, відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Дьякова Т.В. перебувають наразі за межами території України, але адвокат Дьякова Т.В. є зареєстрованим користувачем підсистеми «Електронний суд» та повідомлена в такий спосіб про судове засідання, що вважається належним повідомлення і самої відповідачки.

Враховуючи вказані обставини, розгляд справи проведено відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України за відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням відзиву сторони відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із наступних моментів: відповідач ОСОБА_2 правомірно набула прав кредитора та іпотекодержателя за кредитним договором та іпотечним договором, стороною і боржником у яких є позивач ОСОБА_1 ; відповідачка дотримала порядок пред`явлення вимоги кредитора із попередженням про набуття права власності в позасудовому порядку; відповідач діяла згідно з умовами іпотечного договора, у якому мається відповідне застереження про позасудові заходи щодо іпотечного майна; договори про набуття права вимоги та торги були предметом розгляду в іншій справі, у якій остаточним рішенням апеляційного суду вони не визнані недійними за позовом ОСОБА_1 ; преюдиція щодо наявності підстав для визнання неправомірності вчинення запису про набуття права власності на іпотечне майно ОСОБА_2 в іншій справі відсутня, оскільки рішення про скасування цього запису скасовані касаційним судом за процесуальними мотивами, тож по суті вирішення спору їх правомірність не підтверджена, оскільки не перевірялась через неналежний склад учасників (позов пред`ялено до неналежного відповідача); запис, щодо скасування якого заявила вимоги позивач, вже вилучений з Державного реєстру речових прав.

Крім зазначеного вище, суд першої інстанції виснував, що з внесенням змін до статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які набрали чинності з 16.01.2020р., відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. А вимоги про скасування записів не можуть бути заявлені в судовому порядку без одночасного визнання, зміни чи припинення речових прав.

Колегія повністю погоджується з у сіма вказаними висновками суду першої інста-нції, оскільки вони відповідають матеріалам справи, проаналізованим судовим рішенням,

а також нормам матеріального права, на яких суд базував ці висновки та які правильно

застосовані ним.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2005 року між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачкою був укладений кредитний договір № 146/3к-4, згідно із умовами якого ОСОБА_4 отримала від банку грошові кошти у сумі 15 000 доларів США на придбання житлового будинку з кінцевим строком повернення до 13.09.2012р.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору № 146/3к-4, 14 вересня 2005 року ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) (іпотекодавець) уклала із ТОВ «Український промисловий банк» (іпотекодержателем) договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок площею 82.8 кв. м, житловою площею 42 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ,який належить іпотеко-давцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 вересня 2005 року, посвідченого нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 6383.

Пунктом 1.1 цього Договору (іпотеки) визначено, що іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем/позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця/позичальника.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з порядком задоволення вимоги іпотекодержателя, передбаченого пунктом 4.4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.4 Договору у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених пунктом 4.1 Договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з визначених в договорі способів, в тому числі, шляхом прийняття іпотекодавцем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов`язання. У такому разі іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до цього письмово повідомити іпотекодавця про свій намір набути право власності на іпотечне майно.

30.06.2010р. між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором. Тобто стало новим кредитором по відношенню до позичальника ОСОБА_1

07.08.2018р. були проведені електронні торги (аукціон) з продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 146/ЗК-4 від 14.09.2005р (номер лоту F11GL27466). Початкова (стартова) ціна цього лоту становила 434 101,50 грн. Ціна продажу за результатами відкритих торгів (аукціону) від 07.08.2018р., які оформлені протоколом UА-ЕА-2018-06-14-000123-b, становила 86 820,30 грн. Переможцем торгів

стала ОСОБА_2 .

На підставі цього протоколу були укладені наступні договори: договір купівлі-продажу № 694/к майнових прав від 20.08.2018р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2 ; договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 120/33-4 від 14.09.2005р. за реєстровим № 6406, посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., за реєстровим № 854, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 .

27.08.2018р. позивачем було отримано вимогу від нового кредитора ОСОБА_2 про сплату заборгованості, у якій був визначений строк для її погашення та повідомлено про позасудове задоволення вимоги шляхом перереєстрації права власності на предмет іпотеки у випадку не виконання вимоги.

Оскільки ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості не виконала, то ОСОБА_2 вважала, що має право на набуття права власності на премет іпотеки в позасудовому порядку, у зв`язку із чим звернулась до державного реєстратора виконавчого комітету Семенівської сільської ради Боглаєва Д.Є.

На підставі застереження, яке є в іпотечному договорі, державний реєстратор виконавчого комітету Семенівської сільської ради Боглаєв Д.Є. 03 жовтня 2018 року здійснив державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

З урахування вказаних обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано визнав, що перереєстрація предмету іпотеки за відповідачкою відбулась з дотриманням положень п. 4 Іпотечного договору та положень закону про реєстрацію прав.

Встановлено, що ОСОБА_1 у 2018 році вже звернталась до суду із позовною заявою про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, визначивши відповідачем державного реєстратора, у якій просила визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , яким було здійснено державну реєстрацію права власності на цей будинок за ОСОБА_2 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.09.2019р. по справі № 320/9049/18, у задоволенні вищевказаної позовної заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29.04.2020р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.09.2019р. скасовано. Визнано протиправним і скасовано запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 17.02.2021р. по справі № 320/9049/18 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2 : постанову Запорізького апеляційного суду від 29.04.2020р. скасовано, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року змінено шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. Підставою для скасування постанови апеляційного суду та зміни рішення суду першої інстанції стало те, що позивач заявила вимоги до неналежного відповідача, яким замість державного реєстратора мав бути кредитор, який набув право

власності на іпотечне майно.

Проте, ОСОБА_1 встигла на підставі постанови апеляційного суду до її скасування касаційним судом звернутись до Центру надання адміністративних послуг та запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 було скасовано (вилучено).

12.03.2021р. ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Дьякової Т.В., звернулася із заявою про поворот виконання рішення суду до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, в якій просила допустити поворот виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.09.2019р. по справі № 320/9049/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєва Дмитра Євгеновича, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, шляхом відновлення запису про право власності № 28213818 від 01.10.2018р. на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.05.2021 року у справі № 320/9049/18, у задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_2 відмовлено з підстав, що право на звернення до суду з заявою про поворот виконання рішення суду мають тільки сторони по справі, а саме: позивач ОСОБА_1 та відповідач - державний реєстратор виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєв Дмитро Євгенович.

В позові у цій справі ОСОБА_1 визначила відповідачем ОСОБА_2 , а трьою особою державного реєстратора, та з тих же підстав, що і у попередній справі, просила визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , яким було здійснено державну реєстрацію права власності на цей будинок за ОСОБА_2 .

Суд встановив, що згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2020р. за вих. № 229666445 та від 02.07.2021 року за вих. № 264200475, відсутній запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Тобто, запис про право власності № 28213818 від 01 жовтня 2018 року на нерухоме майно житловий будинок за адресою: - АДРЕСА_2 , проведений державним реєстратором виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Боглаєвим Дмитром Євгеновичем про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , на момент звернення позивачки до суду та на час ухвалення рішення судом, відсутній в Державному реєстрі речових прав, про що свідчать наявні в матеріалах справи документи та не заперечується особисто позивачем.

Між тим, оскільки позивач вважала, що в такий спосіб може захистити свої права від поновлення цього запису, оскільки підстава для його вилучення рішення ЗАС від

29.04.2020р. скасовано, то вважала, що є необхідним звернутись із новим позовом саме до ОСОБА_2 .

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував, що доводи ОСОБА_1 в частині встановлення преюдиційних фактів у справі № 320/9049/18 щодо незаконності вчинення запису про перехід права власності на іпотечний будинок до ОСОБА_2 , є помилковими, оскільки постанова Запорізького апеляційного суду від 29.04.2020р. скасована касаційним судом через процесуальне порушення, яке не надає процесуальної можливості перевірити правильність вирішення спору по суті.

На неправильність встановлення цих обставин посилається позивач в апеляційній скарзі.

Але колегія погоджується з судом першої інстанції, оскільки зі змісту постанови касаційного суду у вказаній справі № 320/9049/18 вбачається, що ним не переглядалось рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду по суті та щодо правильності вирішення спору у зв`язку із пред`явленням позову до неналежно відповідача.

Також суд зазначив, що вимоги позивача щодо недійсності торгів, незаконності відступлення права вимоги та відсутності у ОСОБА_7 прав кредитора, вже розглядалися судами у інших справах за участю сторін по справі, а тому відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Так, 27.01.2021р. рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта-Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, визнання недійсними результати прилюдних торгів, визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження.

Вищевказаним рішенням суду:

- визнано результати відкритих торгів (аукціону) від 07.08.2018р., які оформлені протоколом UА-ЕА-2018-06-14-000123-b, недійсними;

- визнано Договір № 694/к купівлі-продажу майнових прав від 20.08.2018р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та ОСОБА_2 , недійсним;

- визнано договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 120/33-4 від 14.09.2005р. за реєстровим № 6406, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., за реєстровим № 854, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2 20.08.2018р., недійсним.

У задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28.04.2021р. рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.01.2021р. у вказаній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта-Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, визнання недійсними результати прилюдних торгів, визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони відчуження.

Вказана постанова Запорізького апеляційного суду залишена без змін постановою ВС від 27.06.2022р.

Отже, дійсно такі обставини перевірені судами та визнані необґрунтованими, а тому

і в цій справі не можуть створювати підстав для визнання запису про право власності за

іпотекодержателем ОСОБА_2 недійсним.

Щодо доводів скарги позивача про те, що рішенням Запорізького апеляційного суду від 16.12.2015р. відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у зв`язку з недоведеністю в нього права вимоги до ОСОБА_1 через ненадання оригіналу договору про передачу активів від 30.06.2010р. та додатків до нього, а отже неможливість набуття права вимоги і ОСОБА_2 , то колегія вважає, що відмова в позові через недоведеність права вимоги в іншій цивільній справі не означає, що відсутній борг та відсутнє таке право у випадку надання оригіналів відповідних документів. Тому для цієї справи вказане рішення теж не створює преюдиційного факту щодо відсутності прав кредитора у ОСОБА_2 , яка придбала право вимоги на торгах (аукціоні), правомірність яких теж підтверджена судовими рішеннями в іншій справі, які набрали законої сили.

Позивач вказує в скарзі, що при реєстрації будинку за ОСОБА_2 нею не надано реєстратору звіту про оцінку майна, що є порушенням, яке не надає права на вчинення реєстраційних дій. Але, перевіривши зміст позову, колегія встановила, що така підстава для визнання неправомірним запису про право власності ОСОБА_2 на іпотечне майно позивачем в цьому позові в цій справі не заявлена, а тому згідно з приписами ч. 6 статті 367 ЦПК України предметом перевірки на стадії апеляційного провадження бути не може.

Іншим доводом апеляційної скарги є те, що судом не перевірено той факт, що представник ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 діяв з перевищенням повноважень, оскільки в довіреності не указано, за яким договором останньому надаються повноваження діяти від імені довірителя.

Між тим, ці обставини теж були предметом дослідження у справі № 757/59897/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-проаджу майнових прав, відступлення права вимоги за іпотечним договором, визнання недійсними результатів прилюдних торгів, та визнаний необґрунтованим. Тож, відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню в цій справі ці обставини не підлягають.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд не з`ясовував та не досліджував навдені нею підстави для визнання запису про право власності недійсним у контексті порушення при його вчиненні ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», під час дії якого не може бути відчужене іпотечне майно, яке є єдиним житлом боржника. Право власності на житловий будинок перереєстровано на ОСОБА_2 як раз під час дії цього закону, за відсутності її згоди як позичальниці та власниці будинку, тому такий правочин не відповідає приписам ст. 203 ЦК України, а вчинений на його підставі запис є неправомірним.

Дійсно, на час переходу права власності в порядку іпотечного застереження до іпотекодержателя ОСОБА_2 вказаний закон № 1304-УІІ був чинним та містив таку тимчасову заборону примусового відчуження іпотечного майна, яке є єдиним житлом боржника та його площа не перевищує 120 кв. м, без згоди іпотекодавця.

Але колегія наголошує на тому, що вказаний закон втратив чинність з 21.04.2021р., тобто на момент, коли позивач повторно зверталась з позовом в цій справі до належного відповідача і суд ухвалював рішення в цій справі від 25.01.2022р., закон вже був нечинним. Тому, оскільки мораторій вводився тимчасово та не забороняв звернення стягнення взагалі (без згоди іпотекодавця), а лише передбачав його відкладення на час дії мораторію, та з урахуванням наявності до теперішнього часу непогашеної заборгованості за кредитним договором перед новим кредитором у особі ОСОБА_2 , колегія вважає, що на цей час перешкод для звернення стягнення на іпотечне майно вже не мається, так як відкладальна умова відпала.

Крім того, як правильно виснував суд, та колегія вважає це дуже суттєвим аргумен-

том, позивач не заявила майнову вимогу одночасно із вимогою про визнання незаконним та скасування запису про право власності. А тому сама по собі така вимога не може бути задоволена, оскільки настає правова невизначеність щодо права на майно, запис про яке, вчинений в Державному реєстрі речових прав, скасовується.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував внесені до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019р., які набрали чинності 16.01.2020р.

Так, частина 3 статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням внесених змін передбачає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення і у випадку, передбаченому підпунктом «а» пукнту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа МУЮ проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з обдлночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрований відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З огляду на вказане, колегія вважає, що суд першої інстанції, сред іншого, дотримався правових позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Так, у постанова ВП ВС від 13 липня 2022р. у справі № 199/8324/19 зазначено, що позивач звернувся з позовом до банку, державного реєстратора про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності. Позивач вважав, що зазначені рішення державного реєстратора прийнято з грубим порушенням Закону № 1952-IV. Посилався на те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між іпотекодержателем та іпотекодавцем не укладався, а іпотечний договір не містить відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також на порушення державним реєстратором вимоги пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи цю справу, зауважила таке: якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (мається одночасно посилання на пункт 100 постанови ВП ВС від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

У вказаній справі касаційний суд зазначив, що задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Але такий позов позивачем не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (пункт 87 постанови ВП ВС від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц). Аналогічні висновки сформульовані у постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги на підставі зібраних у справі доказів, з урахуванням законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, правових позицій ВП ВС, колегія дійшла висновку про необґрунтованість скарги, а тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова