Провадження 2-о/127/558/23
У Х В А Л А

01 листопада 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінова О.С., отримавши заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в:

30.10.2023 року судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавчий комітет Вінницької міської ради, Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про встановлення фактів, що мають юридичне значення: належності повторно виданого 05.10.2009 року свідоцтва про народження, належності правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1993 р.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частинами другою, сьомою вказаної статті передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження, яке призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Відповідно до частини 3 цієї статті справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК (в попередній редакції) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати

докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що

організація, яка видала документ, не має можливості внести до

нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не

застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином

не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок

тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є

підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який

йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності

особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні

громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі,

паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів

громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу,

не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК,

оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

Згідно рекомендацій, що були викладені Верховним судом України в листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя з`ясовує питання, зокрема, про юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Справи про встановлення фактів належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду (ч.2, ч. 4 ст. 186 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини, ч. 3 ст. 315 ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності повторно виданого 05.10.2009 року свідоцтва про народження, оскільки дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 186 ч. 1 п. 1, 258-260 ЦПК України,

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення в частині належності повторно виданого 05.10.2009 року свідоцтва про народження.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів відповідно до вимог ст. 354, ст. 355 ЦПК України.

Суддя: