Справа № 214/3972/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Чаплиги О.О.,

представника позивача - адвоката Бацули М. І.,

представника відповідача - адвоката Морозової О. О.,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору 1: Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору 2: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі Органу опіки та піклування, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бацула М. І., звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі Органу опіки та піклування, в якому просить визнати позивача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є відповідач по справі та внести відповідні зміни до актового запису № 89 від 09.04.2020, складеного Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), зазначивши позивача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити прізвище дитини за прізвищем батька « ОСОБА_4 », по батькові за власним іменем батька « ОСОБА_5 ». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони по справі з 2019 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_6 , факт народження якої реєструвала мати та отримала свідоцтво про народження. Робота позивача пов`язана з постійними від`їздами до іншого міста, попри це він старався забезпечити всім необхідним вагітну ОСОБА_2 а в подальшому і дочку та перераховував на карткові рахунки відповідача грошові кошти починаючи з листопада 2019 року. Починаючи з літа 2021 року у сім`ї виникли часті конфлікти у зв`язку з постійними відрядженнями позивача, відповідач перешкоджає та заборонює позивачу бачитися з дитиною.

На звернення позивача щодо отримання дублікату свідоцтва про народження дитини, органом реєстрації актів цивільного стану йому було повідомлено, що відповідно до наданих ним документів, родинних стосунків, які надають право на отримання свідоцтва про народження не встановлено, у зв`язку з чим відмовлено у повторній видачі свідоцтва про народження.

Позивач цікавиться особистим життям дитини, брав участь у її вихованні, надавав матеріальну допомогу, забезпечував всім необхідним, вважає та остаточно стверджує, що ОСОБА_7 є його рідною дочкою. Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву про реєстрацію позивача як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, з огляду на що позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Морозова О. С. просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з матір`ю позивача в квартирі у м. Одеса. Через деякий час відповідач працювала в Польщі та після повернення до м. Одеса позивач орендував окреме житло, де вони удвох проживали близько одного року. Будучи на п`ятому місяці вагітності, відповідач, зважаючи на відсутність умов для майбутньої дитини у помешканні, де вони проживали з позивачем, прийняла рішення переїхати до м. Кривого рогу та народжувати там дитину, а позивач за цей час мав створити умови для проживання дитини, щоб після її народження вони усі разом, як одна сім`я знову переїхали до м. Одеса. Сторони домовились укласти шлюб до народження дитини, проте цього не сталось з тих причин, як повідомив позивач, що у нього був відсутній паспорт. Зрозумівши, що позивач навмисне шукає відмовки та підстави не укладати з відповідачем шлюб, не подає заяви до відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації дитини, позивач самостійно зареєструвала факт народження дитини відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України.

Позивач приїздив та бачився з дитиною рідко - через два місяці після народження, потім через півроку, у наступні рази на новорічні свята та ближче до літа. Відносини між сторонами погіршилися, з серпня 2020 року повністю закінчились та почались погрози зі сторони позивача, через що відповідач вимушена була змінити місце проживання разом з дитиною. Як виявилося, позивач є жорстокою людиною, цікавості, турботи, батьківських почуттів до дочки не має, а дитина є лише засобом для створення психологічного насилля над відповідачем.

На даний час відповідач уклала шлюб з іншим чоловіком, разом з дитиною проживають однією сім`єю, дитина любить чоловіка відповідачки та називає його батьком, який зі свого боку вважає дитину своєю та займається підготовкою документів для усиновлення дитини.

Додатково вказує на те, що позивачем пропущений однорічний строк позовної давності щодо вимог про визнання батьківства, як це передбачено ч. 2 ст. 129 Сімейного Кодексу України, оскільки про народження дочки позивач знав у березні 2020 року, а з даним позовом звернувся до суду у липні 2022 року (том 1, а. с. 95 - 98).

У відповіді на відзив представник позивача заперечив додо доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Щодо відсутності у позивача паспорту повідомив, що останній у березні 2020 року подав до ЦНАП м. Одеси документи на заміну свого паспорта старого зразку на новий у формі ІD-картки, однак у зв`язку з запровадженням певних обмежень через оголошення на території України карантину із-за поширення коронавірусної хвороби, поспорт нового зразка отримав лише у 17.07.2020. Після отримання паспорта позивач мав намір звернутися до відповідних органів з метою реєстрації дочки з вказанням його як батька, при цьому відповідач від таких дій ухилялась та приховувала факт, що дитина уже зареєстрована та має свідоцтво про народження та згодом заборонила позивачу бачитись з дитиною. Позивач не заперечує щодо шлюбу, який уклала відповідач з іншим чоловіком, при цьому це не має жодного відношення до правовідносин про визнання батьківства відповідачем. Заперечує проти факту психологічного насильства на відповідача з боку позивача. Вказує, що ОСОБА_1 має бажання приймати участь у вихованні спільної з відповідачем дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природніх здібностей, готувати її до самостійного життя та праці.

Додатково зазначає, що до вимог про визнання батьківства в порядку статті 128 Сімейного кодексу строк позовної давності не застосовується та зауважує, що відповідач не заперечує факту про кровну спорідненість позивача з дочкою Євою, а навпаки підтверджує цей факт у відзиві на позовну заяву, з огляду на що просить задовольнити заявлені позовні вимоги (том 1, а. с. 118 - 120, 127 - 132).

Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні відповідача.

Судом 17 січня 2023 року також постановлено ухвалу про призначення судово -генетичної експертизи з питань біологічного батьківства позивача щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До суду від КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» надійшло повідомлення про повернення без виконання ухвали суду від 17 січня 2023 року у з`вязку з неявкою обох сторін 20.02.2023 та неявкою ОСОБА_2 разом з дитиною 20.03.2023 на експертизу.

Ухвалою суду від 15 травня 2023 року судом повторно постановлено ухвалу про призначення судово -генетичної експертизи з питань біологічного батьківства позивача щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду про проведення судово -генетичної експертизи виконана не була, до суду від КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» надійшло повідомлення про повернення без виконання ухвали суду від 15 травня 2023 року у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 разом з дитиною 10.07.2023 на експертизу.

Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Бацула М. І. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Морозова О. С. заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додатково пояснила, що відповідач по справі не ухиляється від проведення судово -генетичної експертизи, при цьому вона не отримувала ухвал про її проведення. Крім того, позивач не може з`явитись до закладу, де проводиться така експертиза, оскільки це є небезпечним для здоров`я та життя дитини в умовах воєнного стану. Не заперечує щодо біологічного батьківства позивача по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак зауважує, що вимоги, заявлені у позовній заяві порушують як інтереси відповідача, так і їх дочки.

Представники третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, кожен окремо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (том 1 а. с. 126, 170).

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуаних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної експертизи. Під час розгляду справи відповідна експертиза призначалася двічі та відповідач з дитиною жодного разу для проведення такої не з`явилася.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Як вбачається з заяв по суті справи, пояснень представників сторін, наданих в судовому засіданні, письмових матеріалів справи, зокрема спільними фото сторін разом з дитиною, позивач та відповідачка тривалий час проживали разом і мали намір створити сім`ю, відповідач народила дитину, однак в силу обставин та непорозумінь відповідачка у свідоцтві про народження дитини батьком зазначила іншу особу, ніж позивач по справі у відповідності до вимог ст. 135 СК України.

У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Укизначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Згідно ст.7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Статтею 128 СК України регламентовано, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства необхідно застосовувати відповідні норми закону, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Судом встановлено, що у період з 2018 по 2020 рік сторони по справі проживали однією сім`єю. Даного факту сторони по справі та їх представники не заперечують. Після народження дитини сторони разом виховували та утримували дитину, однак згодом припинили свої стосунки.

При цьому заперечення з боку відповідача щодо батьківства позивача ґрунтуються виключно на погіршенні відносин між сторонами, не спростовуючи факту батьківства позивача.

Погіршення та припинення відносин між сторонами по справі не стосується визначення факту батьківства та не спростовує доводів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Частина третя цієї ж статті вказує, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Проведення судово-генетичної експертизи у даній справі призначалося двічі, однак жодного разу така не була проведена через те, що відповідач ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 жодного разу для проведення такої не з`явився, що свідчить про її ухилення від подання необхідних даних, без яких проведення експертизи неможливе.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про те, що відповідач не отримувала ухвал про призначення судово-генетичної експертизи, та небезпечність проведення експертизи для здоров`я та життя дитини в умовах воєнного стану у визначеному судом закладі, оскільки відповідачу достовірно було відомо про розгляд даної цивільної справи, участь у якій бере її представник, та не виявила належної зацікавленості станом розгляду справи, не запропонувала більш безпечного, на її думку, місця проведення експертизи, при цьому проти задоволення позовних вимог заперечує тільки з підстав погіршення відносин з позивачем.

Таким чином, відповідач не довела, що підстави, на які вона посилалась як на причину своєї неявки разом із дитиною до експертної установи, перешкоджали забору відповідних зразків її та дитини.

Вказані обставини надають суду можливість визнати факт, який відповідачем по суті не заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача, оскільки у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують спільне проживання сторін до народження та певний час після народження дитини, ведення спільного господарства, а також докази, які свідчать, що позивач визнавав своє батьківство, займався вихованням малолітньої дитини, турбувався та утримував її матеріально, бажає і у подальшому приймати участь у вихованні дитини, матеріально забезпечувати.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Окремо суд зауважує, що у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 ВСУ дійшов висновку, що у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Враховуючи наведене, строки звернення до суду позивачем порушені не були.

Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Крім того, згідно п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Позивач звернувся до суду із таким спором, оскільки в інший спосіб внести зміни до актового запису неможливо і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі документальних доказів, а тому у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 23, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Задовольнити позов ОСОБА_1 - повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Внести зміни до актового запису № 89 від 09.04.2020 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Саксаганським районним у місті Кривому розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом зазначення у графі «батько» « ОСОБА_1 , громадянин України» та змінити відомості про прізвище дитини ОСОБА_3 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_4 », по батькові за власним іменем батька « ОСОБА_5 ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 листопада 2023 року

Суддя С.І. Сіденко