Номер провадження: 22-ц/813/978/23
Справа № 501/3480/20
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що у них з відповідачем є малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 липня 2020 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання сина в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач матеріально забезпечена людина, на праві власності має декілька земельних ділянок, автомобіль, працює моряком за контрактом на посаді старшого механіка, його середня заробітна плата складає 8000,0 дол.США, тобто він має матеріальну можливість платити аліменти в розмірі 28 360, грн..

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовом не згоден. Починаючи з 2017 року він регулярно перераховує позивачці грошові кошти на утримання їхнього сина. Він, 10.05.2017р., перерахував позивачці 1 мл.467 тис. грн.. для придбання квартири, яку вона повинна була оформити на дитину та за таких обставин він не повинен буде сплачувати аліменти. Однак позивачка квартиру придбала на своє ім`я. Він купує дитині іграшки, возить до приватних лікарень дитину. Просив суд відмовити у задоволені позову (т.1 а.с.125-126).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2021 року задоволено частково позов про збільшення розміру аліментів. Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 згідно із рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.07.2020 по справі №501/1560/20, та стягнено з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн., починаючи з 15 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що:

1)ОСОБА_1 обізнана про факт працевлаштування відповідача ОСОБА_2 , тому це не є підставою для збільшення розміру аліментів;

2)10.05.2017 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 значні грошові кошти (1046760 гривень) для придбання квартири саме для спільної дитини, які згідно із нотаріально посвідченим договором повинна була оформити на дитину, при цьому за усною домовленістю між сторонами, ніяких аліментів відповідач не повинен був нести, що узгоджено нормами Сімейного кодексу України, проте відповідач добровільно сплачує кошти.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 листопада 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції правильно встановив, що згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_3 батьком приходиться ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 (т.1, а.с.14).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 липня 2020 року з відповідача на користь позивачки щомісячно стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2020 та до його повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.18-19).

Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків на запит адвоката повідомила, що ОСОБА_2 13 травня 2019 року отримав диплом механіка першого розряду №01357/2019/08, який виданий капітаном Одеського морського порту та має статус «Дійсний» (т.1 а.с.23).

ОСОБА_2 був виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон (т.1 а.с.36).

Матеріали справи містять копію послужної книжки моряка на ім`я ОСОБА_2 (т.1, а.с.38-41).

01 квітня 2019 року ОСОБА_2 ТОВ «Навчальний центр фахівців морського транспорту» були видані свідоцтва: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , 03.04.2019 свідоцтво № НОМЕР_3 , 04.04.2019р. свідоцтво № НОМЕР_4 , 05.04.2019 р. свідоцтво № НОМЕР_5 (т.1 а.с.42-47).

ТОВ «Марлоу навігейшен Україна» повідомила, що ОСОБА_2 є його клієнтом і йому надавались посередницькі послуги з працевлаштування на судна іноземних судновласників (т.1 а.с.74).

Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на запит суду повідомив, що ОСОБА_3 , в період з 05.11.2015р. по 05.11.2020 року, неодноразово перетинав державний кордон України (т.1 а.с.97).

ТОВ «Марлоу Навігейшен Україна» на запит суду повідомило, що ОСОБА_2 , при посередництві ТОВ «Марлоу Навігейшен Україна» у період з 2018р. по листопад 2020 року, неодноразово був працевлаштований на судна іноземних судновласників (т.1 а.с.107).

Враховуючи, що відповідач забезпечив позивачку з дитиною житлом, має доходи від здійснення закордонних рейсів, надає матеріальну допомогу на утримання дитини, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім розмір аліментів з урахуванням віку дитини та її потреб у цьому віці, для забезпечення її гармонійного розвитку, буде 4 000 грн., оскільки очевидно, що прожитковий мінімум розрахований з метою забезпечення лише фізичного виживання дитини.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині 3 статті 181 СК України, в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У частині 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У частині 1 статті 75 СК України зазначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (частина 2 статті 84 СК України).

Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що відповідач надав позивачці, на купівлю квартири 10646760,0 грн., яку вона зобов`язалась, після того як зареєструє на свої ім`я подарувати сину ОСОБА_4 , однак доказів того, що вона подарувала квартиру сину не надала, не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

На підставі матеріалів справи встановлено, що у проваджені судів перебувала цивільна справа №501/535/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 31 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис №234. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля марки LEXUS RX, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 1046760 гривень. Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_2 на автомобіль марки LEXUS RX, реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2007 року випуску.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що грошові кошти у розмірі 1046760 гривень були отримані ОСОБА_1 на виконання рішення суду, про що і зазначено у нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_1 (т.1, а.с. 137), а не на придбання квартири саме для спільної дитини, як зазначено у позиції відповідача у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того підставою зі звернення із позовною заявою про збільшення розміру аліментів стало саме те, що позивач дізналась про продовження роботи ОСОБА_2 моряком після отримання довідки з додатками від Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №1/4-1006/02-163м/20., яка датована 29.07.2020.

Таким чином, позивачу стало відомо про зміну матеріального стану відповідача, так як ОСОБА_1 не могла знати про диплом механіка першого розряду, датований 13 травня 2019 року, тобто вже після розірвання їх шлюбу.

Оцінивши в сукупності надані докази, апеляційний суд встановив, що дитина позивача і відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітньою особою, потребує належного матеріального забезпечення як зі сторони батька, так і зі сторони матері.

Аналізуючи зазначені норми цивільного процесуального законодавства, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, вищезазначені обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що в порушення вказаних принципів цивільного процесу відповідач ОСОБА_2 не надав будь-яких належних та допустимих доказів його річного доходу ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач самостійно сплачував кошти на утримання свого малолітнього сина.

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, а також вік, стан здоров`я, матеріальне становище дітей і платника аліментів, для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дітей повинні бути стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень на дитину щомісяця. Такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам малолітнього сина у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку при визначенні розміру суми стягнення, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру суми стягнення.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 лютого 2021 року змінити, збільшивши розмір аліментів до 7000 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк