Номер провадження: 22-ц/813/3959/23
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року, постановленого під головуванням судді Мирончук Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про захист прав споживача страхових послуг,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Уніка» (надалі за текстом ПАТ «СК «Уніка») про захист прав споживача страхових послуг, в якому просила суд стягнути з ПАТ «СК «Уніка» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 15020 грн. 16 коп., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4190 грн. 63 коп., інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 11843 грн. 37 коп. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилалась на те, що 19.05.2010 року вона придбала у ПрАТ «АІСЕ України» в розстрочку автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_1 , однією із умов надання розстрочки, було укладення між нею та ПАТ «СК «Уніка» (в минулому ЗАТ Страхова компанія «Кредо-Класик») договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО».

Позивач вказує, що 06.12.2014 року, зазначений автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак НОМЕР_1 , було пошкоджено невстановленим автомобілем, що зафіксовано співробітниками ДАІ. В свою чергу позивачем було повідомлено відповідача про вищевказану ДТП та надано всі необхідні документи.

Однак, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року її позовні вимоги були задоволено частково, стягнуто з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 43594,41 грн. та судовий збір у розмірі 435,94 грн.

Позивач вказала, що заочне рішення було оскаржене нею до суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру стягнутої суми страхового відшкодування, але постановою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, скаргу залишено без задоволення.

Позивач зазначає, що ПАТ «СК «Уніка» заочне рішення суду не оскаржувалося, та лише 11 червня 2020 року відповідачем сплачено суму страхового відшкодування на підставі рішення суду, тобто допущено прострочення зобов`язання більш ніж через п`ять років після настання страхового випадку.

Як вказує позивач, сума простроченого грошового зобов`язання склала 43594,41 грн., з якої, враховуючи призупинення строків позовної давності з 30 березня 2020 року, у зв`язку із дією ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», нараховується пеня у розмірі 15020,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 11843,37 грн. та три відсотки річних у розмірі 4190,63 грн.

Також, позивач просила суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5000 грн., та судові витрати у розмірі 15000 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, у розмірі 15020 грн. 16 коп., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірі 4190 грн. 63 коп., інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірі 11843 грн. 37 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

03 грудня 2021 року, представник ПАТ «СК «Уніка» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення.

13 грудня 2022 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси ПАТ «СК «Уніка» поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та призначено до розгляду.

30 вересня 2022 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви ПАТ «СК «Уніка» про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «СК «Уніка» у листопаді 2022 року подав апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021 року, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимого ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши пеню у розмірі 1529,36 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 3929,07 грн., інфляційні збитки за прострочення виконання у розмірі 9786,95 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Уніка» судові витрати при поданні апеляційної скарги.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд не застосував спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені, розглядаючи справу залишив поза увагою те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування спеціального строку позовної давності 1 рік до вимог про пеню, не взяв до уваги обставини, підстави та докази завданих позивачу відповідачем моральних та душевних страждань, на які посилався позивач, не повністю дослідив обставини, які мають суттєве значення для справи і дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу від 08 листопада 2022 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Бездрабко В.О. для розгляду справи (а.с. 121).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 13 грудня 2022 року провадження у справі з апеляційною скаргою ПАТ «СК «Уніка» відкрито з повідомленням про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 126).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2023 року справа призначена до розгляду без повідомлення учасників у порядку письмового провадження (а.с. 130).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 12 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Бездрабко В.О. згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року)(а.с. 135).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 30 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 137).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ПАТ «СК «Уніка» прийнята до провадження, яка була призначена до розгляду без повідомлення учасників у порядку письмового провадження (а.с. 138).

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Уніка» про захист прав споживача страхових послуг, з ПАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 стягнуто вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Шевролет Авео, д/н НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП 16.12.2014 року, у розмірі 43594 грн. 41 коп., з врахуванням франшизи, (а.с. 27-35).

Зазначеним рішенням судувстановлено, що 19 травня 2010 року ОСОБА_1 придбано у ПрАТ «АІСЕ Україна» автомобіль «Шевролет Авео», д/н НОМЕР_1 в розстрочку, однією із умов якої було укладення між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Уніка» (далі ПрАТ «СК «Уніка») договору добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № 098АК-98 від 23.09.1998 р. у новій редакції від 12.03.2003 р. (далі Договір), на підтвердження укладення якого було видано страховий сертифікат № 001088/753115/10 від 19.05.2010 р.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року та ухвалити нове, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси залишено без змін (єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/85017029).

11 червня 2020 року на виконання рішення суду ПАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 перерахувало 43 594,41 грн., що підтверджується копією з виписки про надходження грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 36).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу норм ст. 625 ЦК України вбачається, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі за № 686/21962/15-ц.

ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 11843 грн. 37 коп., починаючи з 30.03.2017 року до 11.06.2020 року за формулою:

ІІС = (П 1 : 100 ) х (ІІ2 : 100 ) х (ІІЗ : 100 ) х ( 11Z : 100 )

II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Розрахунок заборгованості визначений позивачем у позовній заяві та у загальному розмірі інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання складають 11843 грн. 37 коп. (а.с. 5-7).

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4190 грн. 63 коп., в період з 30.03.2017 року до 11.06.2020 року за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Розрахунок заборгованості визначений позивачем у позовній заяві та у загальному розмірі три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 4190 грн. 63 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 4190 грн. 63 коп., інфляції у розмірі 11843 грн. 37 коп., суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 навела розрахунок з 30.03.2017 року по 11.06.2020 року, який спростовано не було, та цей розрахунок заявлено в межах строку позовної давності з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, але вважає, що судове рішення підлягає зміні в частині суми стягнення 3% річних, зменшивши суму з 4190,63 грн. до 4187,06 грн., виходячи з розрахунку 43594.41*3/100/365*277 + 43594.41*3/100/365*365 + 43594.41*3/100/365*365 + 43594.41*3/100/366*162 (на суму заборгованості 43594.41 грн., кількість днів 1169 (30.03.2017 - 11.06.2020).

При цьому,колегія суддів погоджується в повній мірі із розрахунком в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі11843,37 грн., оскільки вказаний розрахунок відповідає обставинам справи та вимогам закону (100.9:100 (квіт. 2017) * 101.3:100 (трав. 2017) * 101.6:100 (черв. 2017) * 100.2:100 (лип. 2017) * 99.9:100 (серп. 2017) * 102.0:100 (вер. 2017) * 101.2:100 (жовт. 2017) * 100.9:100 (лист. 2017) * 101.0:100 (груд. 2017) * 101.5:100 (січ. 2018) * 100.9:100 (лют. 2018) * 101.1:100 (бер. 2018) * 100.8:100 (квіт. 2018) * 100.0:100 (трав. 2018) * 100.0:100 (черв. 2018) * 99.3:100 (лип. 2018) * 100.0:100 (серп. 2018) * 101.9:100 (вер. 2018) * 101.7:100 (жовт. 2018) * 101.4:100 (лист. 2018) * 100.8:100 (груд. 2018) * 101.0:100 (січ. 2019) * 100.5:100 (лют. 2019) * 100.9:100 (бер. 2019) * 101.0:100 (квіт. 2019) * 100.7:100 (трав. 2019) * 99.5:100 (черв. 2019) * 99.4:100 (лип. 2019) * 99.7:100 (серп. 2019) * 100.7:100 (вер. 2019) * 100.7:100 (жовт. 2019) * 100.1:100 (лист. 2019) * 99.8:100 (груд. 2019) * 100.2:100 (січ. 2020) * 99.7:100 (лют. 2020) * 100.8:100 (бер. 2020) * 100.8:100 (квіт. 2020) * 100.3:100 (трав. 2020) = 1.27167177 (43594.41 * 1.27167177 -43594.41).

Щодо позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про стягнення пені просила стягнути пеню з 30.03.2019 року по 11.06.2020 року у розмірі 15020,16 грн.

Судом першої інстанції її позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, однак в мотивувальній частині рішення зазначено про стягнення з 30.03.2020 року по 11.06.2020 року.

Колегія суддів з таким висновком погоджується не в повній мірі за наступних підстав.

Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такими підставами є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що з урахуванням того, що ПАТ «СК «Уніка» не було належно повідомлено судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брало участі у такому розгляді, що є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не була подана ним у суді першої інстанції.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на правовій позиції, сформованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020.

З урахуванням того, що строк за стягненням пені виник за рік до звернення з позовом, а саме до прийняття закону про продовження строків, колегія суддів приходить висновку про те, що пеня відповідно до ст.258 ЦК України підлягає до стягненню з урахуванням позовних вимог з 05.08.2019 року по 20.06.2020 року, у розмірі 10443,57 грн. (43594.41 * 2 *17.0 * 32)/(365* 100) + (43594.41 * 2 *16.5 * 49)/(365* 100) + (43594.41 * 2 *15.5 * 49)/(365* 100) + (43594.41 * 2 *13.5 * 19)/(365* 100) + (43594.41 * 2 *13.5 * 30)/(366* 100) + (43594.41 * 2 *11.0 * 42)/(366* 100) + (43594.41 * 2 *10.0 * 42)/(366* 100) + (43594.41 * 2 *8.0 * 49)/(366* 100) + (43594.41 * 2 *6.0 * 55)/(366* 100).

За наведених підстав колегія суддів приходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає зміні в частині суми з 15020 грн. 16 коп. до 10443,57 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в частині моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу спричинено моральну шкоду діями відповідача за несвоєчасне відшкодування страхових виплат, яка полягає у необхідності відновлення автомобіля за власні кошти, непередбачувані витрати, які фактично призвели до скрутного майнового стану позивача.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою та другою статті 11 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 ЦК України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому розмір морального відшкодування повинен відповідати принципу розумності, виваженості, справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Разом з тим, відповідно до положень статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивовананеобхідністю відновленням автомобіля за власні кошти, які спричинили непередбачувані витрати та фактично призвели до скрутного майнового стану позивача.

Проте, така позовна вимога, заявлена з цих підстав позивачем не доведена, зокрема, не встановлено наявності всіх основних умов відповідальності за спричинену моральну шкоду, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

У зв`язку із цим, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині неправомірного стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

За наведених підстав колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміні рішення в частині суми стягнення пені та 3% річних, та скасуванні рішення в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути пеню у розмірі 15020,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 11843,37 грн. та три відсотки річних у розмірі 4190,63 грн., а всього 31054,16 грн.

З урахуванням того, що стягненню підлягає пеня у розмірі 10443,57 грн., інфляційні витрати у розмірі 11843,37 грн., три відсотки річних у розмірі 4187,06 грн., всього підлягає стягненню 26474 грн., приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди,колегія суддів дійшла до висновку про те, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню за розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції, судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам за стягнення пені (69% задоволених позовних вимог) 580,15 + 870,22 грн., за інфляційні витрати (100% задоволених позовних вимог) 840,80 + 1261 грн., за 3% (99% задоволених позовних вимог) 832,39 +1248,58 грн., загальна сума якого складає 5633,14 грн., а оскільки при поданні апеляційної скарги ПАТ СК «Уніка» сплатило судовий збір у розмірі 1362 грн., в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4271,14 грн. (5633,14 1362).

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021рокув частині стягнення суми пені та три відсотки річних змінити.

Зменшити суму пені з 15020 гривень 16 копійок до 10443 гривні 57 копійок, три відсотки річних з 4190 гривень 63 копійок до 4187 гривень 06 копійок, суму в частині стягнення інфляційних витрат залишити у розмірі 11843 гривні 37 копійок, а всього стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_1 26474 гривні.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2021року в частині стягнення моральної шкоди скасувати, з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» () на користь держави судовий збір у розмірі 4271 гривню 14 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова