Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/20219/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/13963/2023
Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Пономаренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
01 листопада 2023 року місто Київ

Справа № 761/20219/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року, постановлену у складі судді Пономаренко Н. В., в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

16 червня 2023 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна.

У заяві ОСОБА_2 просила суд визнати причини пропуску строку на подачу доказів понесення витрат на правничу допомогу поважними та поновити його, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а питання щодо розподілу судових витрат понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 , подала через свого представника ОСОБА_3 апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати, поновити строк для подання доказів понесеня відповідачкою витрат на правничу допомогу. Ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомог у урозмірі 30 000,0 грн.

В обґрунтування зазначено, що відмовляючи заявнику у поновленні строку для подання доказів понесення витрат на правничу допомогу суд з формалізмом поставився до даного питання, не врахувавши, що відповідач та її представник були необізнані про ухвалення 01.03.2023 судом рішення у справі по суті спору, оскільки відповідачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та вона очікувала, що судовий розгляд справи не відбувся 01.03.2023, а судове засідання було переносено на іншу дату.

Також зазначено, що відповідач перебуває за кордоном через небезпечні обставини в Україні, та за умови продемонстрованої активної поведінки сторони відповідача протягом розгляду справи у суду були законні підстави для поновлення відповідачу строку для подання доказів понесення витрат на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_2 - авдокат ОСОБА_3 , яка брала участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, підтримала подану апеляційну скаргу з викладених підстав та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. У заяві зазначив, що заперечує проти задоволення апляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї, ухвалу суду від 27.07.2023 просить залишити без змін як законну та обгрунтовану.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їхня неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу та не перешкоджає його розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 березня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна.

У відзиві від 20.01.2022 відповідачем вказано орієнтований розмірі витрат, які вона очікує понести на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи у розмірі 25 000,00 грн, та зазначає, що відповідні докази на підтвердження зазначеного, будуть подані до суду у відповідності до вимог процесуального законодавства.

27 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу разом із доказами понесення таких витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2023 заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна залишено без розгляду.

Підставою залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі слугувало недотримання ОСОБА_2 строку для подання доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Клопотання про поновлення вказано строку відповідач не заявляла суду.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2023 про залишення заяви без розгляду набрала законної сили 21.06.2023 та у апеляційному порядку не оскаржувалася ОСОБА_2 .

При цьому 16 червня 2023 року ОСОБА_2 повторно подала через свого представника ОСОБА_3 заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та докази понесення таких витрат. У заяві стороною відповідача заявлено клопотання про визнання причини пропуску строку на подачу доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу поважними та поновлення пропущеного строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною відповідача не було дотримано строку для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи. При цьому суд вважав, що наведені стороною відповідача причини пропуску строку на подання доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є неповажними, доказів на підтвердження обставин викладених у заяві до суду не надано, окрім того вказану заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами таких витрат подано повторно, а тому вказаний строк поновленню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до змісту вказаних норм вирішення судом питання про розподіл витрат на правничу допомогу можливе одночасно із ухваленням рішення по суті спору за умови подання відповідної заяви та доказів до його ухвалення, або після ухвалення рішення по суті спору на підставі поданих стороною доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Судом встановлено, що відповдачем у поданому 20.01.2022 відзиві вказано орієнтований розмір витрат, які вона очікує понести на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи. Також зазначено, що докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду, як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Отже, до закінчення судових дебатів у справі відповідач зробила заяву про те, що нею буде понесено витрати на професійну правничу допомогу.

Із матеріалів справи вбачається, що справу було розглянуто судом 01.03.2023 за відсутності відповідача та її представника, та за результатами розгляду справи ухвалено рішення суду про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову. Відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, відповідач зобов`язана була надати суду докази понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тобто до 07.03.2023.

27.04.2023 ОСОБА_2 скористалася своїм правом на подачу доказів понесення у зв`язку із розглядом цієї справи витрат на правничу допомогу, на підставі чого просила суд ухвалити додаткове рішенння про відшкодування позивачем понесених нею витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн.

Однак така заява була подана нею у порушення строків, встановлених ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів понесення витрат на правничу допомогу відповідач до суду не подавала.

Звертаючись повторно 16.06.2023 із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідчем було заявлено клопотання про поновлення строку для подання доказів на підтвердження понесення таких витрат.

В обґрунтування причин пропуску строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу дорогу відповідач зазначила, що знаходиться за кордоном, участі в судовому засіданні не брала, про існування рішення від 01.03.2023 обізнана не була. На сайті «Судова влада» інформація з`являється із значним запізнення, телефони суду не відповідають, ймовірно, через велику завантаженість апарату суду. Таким чином, сторона відповідача була позбавлена можливості контролювати обізнаність щодо моменту розгляду справи. Представник відповідача просила суд урахувати ці обставини, та загальну процесуальну поведінку під час провадження у справі, що в межах своїх можливостей відповідач ініціативно проявляла цікавість до справи. Крім того, відповідем зазначено, що подаючи клопотання про відкладення розгляду справи 01.03.2023, вона мала об`єктивні сподівання на задоволення такого клопотання, оскільки суд вже неодноразово це робив.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення відповдачу строку для подання доказів на підтвердження понесення нею витрат на професійну правничу допомогу суд визнав наведені стороною відповідача причини пропуску такого строку неповажними, ураховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві. Окрім того суд врахував, що заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами таких витрат відповідачем подано повторно.

Так, строки в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

При цьому ч. 1 ст. 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції розглянув питання про поновлення строку для подання доказів понесених витрат та дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення зазначеного строку, оскільки заявник не проявила обачності та не направила документи у строки, визначені законом, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про місце, дату та час судового засідання призначеного на 01.03.2023.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мала можливості передбачити, що саме 01.03.2023 судом буде ухвалено судове рішення у справі, а про ухвалення рішення стороні відповідача стало відомо лише 25.04.2023, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного строку на подання доказів понесених судових витрат, враховуючи ту обставину, що відповідач була обізнана про призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 01.03.2023. В червогий раз заявивши клопотання про відкладення розгляду справи відповідач повинна була очікувти, що суд може відхилити подане стороною відповідача клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач та її представник повинні були проявити обачність та у визначений законом строк здійснити дії, пов`язані з наданням відповідних доказів, чого не зробили.

Суд вірно вважав, що стороною відповідача всупереч вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України, хоч і було зроблено відповідну заяву про подання таких доказів, однак вони були подані після п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду, оскільки цивільне законодавство не пов`язує виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України з датою отримання рішення суду, а пов`язує саме з датою ухвалення рішення суду - 01.03.2023.

Так, згідно ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду, оскільки докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу були подані з порушенням строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, за відсутності поважних причин для поновлення такого строку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 03 листопада 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна