Провадження №2/523/5552/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить припинити стягнення з неї аліментів на підставі судового наказу № 523/9803/23, звільнити її від сплати заборгованості по аліментам, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від усіх видів доходів відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останнім часом відносини між позивачкою та відповідачем погіршились та вони припинили спільне проживання та почали проживати окремо один від одного. При цьому малолітній син ОСОБА_4 продовжив проживати разом з матір`ю в кв. АДРЕСА_1 . Разом з тим, судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023р. у справі № 523/9803/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання сина, ОСОБА_3 були стягнуті аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 . Посилаючись на те, що малолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, ОСОБА_1 просить задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 02.10.2023р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023р. позовні вимоги ОСОБА_1 в частині заявлених вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, стягнення аліментів, за клопотанням представника позивачки, адвоката Лавриненко О.В. були залишені без розгляду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Від її представника до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог про припинення стягнення аліментів та розгляду справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду заяву в якій пред`явлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначивши, що він визнає той факт, що малолітній син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Просить розглядати справу за його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено, що 21 червня 2014р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб.

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від у справі № 523/9624/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

Судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023р. (справа №523/9803/23) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 були стягнути аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менш 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За твердженням ОСОБА_1 вона та ОСОБА_2 проживають окремо один від одного, при цьому їх син ОСОБА_4 проживає разом з нею в кв. АДРЕСА_1 , яку вона орендує з 10 квітня 2023р.

Звертаючись до суду з указаним вище позовом, ОСОБА_1 стверджує про відсутність підстав для стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, оскільки син проживає разом з нею.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом на теперішні час з позивачки на користь відповідача за судовим наказом стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 .

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Видаючи судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 суд виходив з того, що останній має право на отримання аліментів на утримання сина, так як такий проживає разом з батьком, а мати не надає належної матеріальної допомоги сину. Разом з тим, як стверджує позивач та було визнано відповідачем, їх малолітній син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Отже, право на отримання аліментів на теперішній час належить позивачу.

Натомість позивач з огляду на принцип обов`язковості судових рішень зобов`язана виконувати судовий наказ від 29 червня 2023р. та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь ОСОБА_2 , що вказує на порушення майнових прав та інтересів ОСОБА_1 , оскільки на теперішній час вона має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що жоден із способів, передбачених статтями 192, 197 СК, не забезпечить усунення порушення прав позивача, а іншого способу не передбачено законом.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 21.05.2012р. у справі №6-20цс11 викладено правову позицію стосовно того, що положення статтею 4 ЦПК, статтею 16 ЦК, які закріплюють, що права та інтереси можуть захищатися лише способами, передбаченими законом або договором, не узгоджуються зі статтями 55, 124 Конституції України, норми яких поширюються на всі без винятку правовідносини, що виникають у державі, загальними принципами статті 3 ЦК про право звернення до суду за захистом і не відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов`язковим для України. За статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до ст.7 СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною другою статті 13 ЦК передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зважаючи на положення статей 7, 10, 181, 192 СК, в контексті положень статей 5,273 ЦПК, статей 13,16 ЦК, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог та факту проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір`ю, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки лише у такий спосіб можливо належним чином захистити порушене право позивачки і такий спосіб не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача і дитині сторін.

Згідно ст.ст. 141,142 ЦПК України в зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог з нього слід стягнути на користь позивачки 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 536,80грн., інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачці з державного бюджету.

Керуючись ст. ст.12,13,76, 200,206,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини з усіх видів заробітку, визначених судовим наказом Суворовського районного суду м. Одеси від 29 червня 2023р. у справі №523/9803/23.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 536,80грн. Інший розмір судових витрат у вигляді судового збору в сумі 536,80грн. повернути позивачу з державного бюджету.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду , через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 06 листопада 2023р.

Суддя