ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9472/23 Справа № 2-25/06 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів:Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 2-25/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року, (суддя Лиходєдов А.В.), постановлену в приміщенні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областііз заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-25/2006 за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 01 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 , що надійшла до суду 29 серпня 2023 року, про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-25/2006 до виконання, вважати неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що питання, яке ставиться ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, вже вирішено судом першої інстанції 11 серпня 2017 року, а з 24 листопада 2021 року аналогічні чотири заяви ОСОБА_1 теж були визнані неподаними та повернуті заявнику, згідно до статті 44 ЦПК України, суд вважав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства, що відповідно теж вже було підтверджено постановами Дніпровського апеляційного суду та Верховного Суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року скасувати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не виконано умови розумного строк, порушив право на повторне звернення і принцип правової визначеності. Вказує, що частини 3, 4 статті 44 ЦПК України у даному випадку не можуть бути застосовані. Суд не зазначив мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного заявником.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку частини 13 статті 7, частини 2 статті 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена в пункті 6 частини 1 статті 353 ЦПК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 майно загальною вартістю 5 700 грн, а у власність ОСОБА_2 майно 3 650 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці в вартості майна у розмірі 1 050 грн.

19 серпня 2006 року на виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року видано виконавчий лист.

26 січня 2007 року державним виконавцем державної виконавчої служби у Тернівському районі міста Кривого Рогу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно з якою виконавчий документ від 10 липня 2006 року повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у боржника майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу.

13 березня 2007 року державним виконавцем державної виконавчої служби у Тернівському районі міста Кривого Рогу винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа про розподіл майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що вимоги стягувача в заяві про примусове виконання рішення суду не відповідають резолютивній частині виконавчого документа.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2007 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, а саме в стягненні на його користь зі ОСОБА_2 5 700 грн, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2008 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2007 року скасовано та заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення задоволено: змінено спосіб та порядок виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року шляхом стягнення зі ОСОБА_2 на його користь 5 700 грн у зв`язку з відсутністю виділеного майна.

На підставі вказаної ухвали апеляційного суду, 29 травня 2008 року Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-25/2006 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 5 700 грн.

Ухвалою Верховного Суду України від 02 вересня 2009 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2008 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, тобто скасовано процесуальне рішення (ухвалу), на підставі якого 29 травня 2008 року видано виконавчий лист № 2-25/2006.

16 вересня 2009 року державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 2-25/2006 у зв`язку з тим, що ухвала апеляційного суду, на підставі якої пред`явлено виконавчий документ, скасована.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2009 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2007 року про відмову в зміні способу та порядку виконання рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2006 року.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2009 року ОСОБА_1 отримав 06 жовтня 2009 року.

У березні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа від 25 березня 2008 року № 2-25/2006 до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2011 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

03 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у задоволенні якої ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2012 року відмовлено.

06 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2012 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

10 вересня 2012 року до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про відновлення провадження у справі про невиконання рішення суду.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2012 року заяву ОСОБА_1 про відновлення провадження у справі про невиконання рішення суду залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви.

28 вересня 2012 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відновлення провадження у справі про невиконання рішення суду (а. с. 240, т. 1).

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року заяву ОСОБА_1 про відновлення провадження у справі про невиконання рішення суду визнано неподаною та повернуто заявнику (а. с. 221, т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2012 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

11 грудня 2012 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви.

21 червня 2013 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року, заяву ОСОБА_1 від 11 грудня 2012 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

19 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19 червня 2014 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

25 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року заяву ОСОБА_1 від 25 травня 2015 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

28 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року, яка визнана неподаною та повернута ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2016 року.

Також 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2016 року заяву ОСОБА_1 від 28 грудня 2015 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

27 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання заявником ухвали суду. Запропоновано заявнику усунути недоліки заяви шляхом складання нового тексту заяви, долучити оригінал виконавчого листа, копії заяви та доданих до неї документів для державного виконавця та ОСОБА_2 . Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року заяву ОСОБА_1 від 27 червня 2016 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

27 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 від 27 січня 2017 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року відмовлено.

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 10 квітня 2017 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2017 року скасовано та направлено матеріали справи до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року отримано ОСОБА_1 18 квітня 2019 року та 19 квітня 2019 року на виконання вимог ухвали від 30 листопада 2016 року ним подано до суду заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, заяву ОСОБА_1 від 27 червня 2016 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року, якою заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2016 року скасовано (а. с. 102-106, т. 4).

14 травня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2019 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником ухвали суду. Запропоновано заявнику надати новий текст заяви, долучити оригінал виконавчого листа, копії заяви та доданих до неї документів для державного виконавця та ОСОБА_2 . Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2019 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року залишено без змін.

12 жовтня 2020 року (внесено до системи автоматизованого розподілу 19 жовтня 2020 року) ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також подав заяву про відвід судді.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованою. Провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді.

12 листопада 2020 року ОСОБА_1 вкотре звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі статті 44 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що питання, яке ставиться ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, вже вирішено судом першої інстанції 11 серпня 2017 року, а з 24 листопада 2021 року аналогічні чотири заяви ОСОБА_1 теж були визнані неподаними та повернуті заявнику, згідно до статті 44 ЦПК України, суд вважав такі дії заявника зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства, що відповідно теж вже було підтверджено постановами Дніпровського апеляційного суду та Верховного Суду.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто, цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Згідно положень частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

У Постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20) зазначено, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права (Постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 311/2121/19 (провадження № 61-11958св20)).

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 (провадження № 61-2472св22).

Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-22707св19) та від 15 липня 2021 року у справі № 420/698/21 (провадження № К/9901/18953/21).

Європейський суду з прав людини застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02).

Відповідно до практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1статті 6 Конвенції.

При цьому Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

ЄСПЛ також вказує, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Відповідно до критеріїв, визначених ЄСПЛ, зміст цього права полягає лише в доступності особі на національному рівні засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод (рішення ЄСПЛ у справах: «Зінченко проти України», заява № 63763/11, «Мельник проти України, заява № 72286/01, «Ухань проти України», заява № 30628/02. Проте належна реалізація права за статтею 13 Конвенції не гарантує задоволення заяви, клопотання або скарги по суті, які задовольняються лише в разі підтвердження підстав для цього в межах установленої законом процедури.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 як неподану, суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в ухвалі від 01 вересня 2023 року, дійшов правильного висновку, що дії заявника, зокрема, подання ним неодноразово аналогічних заяв про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, є зловживанням процесуальними правами, оскільки зазначене питання вирішено судом по суті та ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2017 року, якою відмовлено заявнику у поновленні пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з недоведеністю поважності причин пропуску такого строку, та яка постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року залишена без змін.

Крім того, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року аналогічна заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, що надійшла до суду у листопаді 2020 року, була визнана неподаною та повернута заявнику згідно до статі 44 ЦПК України, так як її подання було визнано зловживанням процесуальними правами.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишити без змін.

Також, ухвалами Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2023 року, 25 серпня 2023 року, 28 серпня 2023 року та 11 вересня 2023 року аналогічні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, були визнані неподаними та повернуті заявнику, згідно до вимог статті 44 ЦПК України, так як їх подання було визнано зловживанням процесуальними правами.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо обмеження його конституційного права на виконання рішення суду, права на доступ до правосуддя, неналежного здійснення правосуддя та небажанні розглядати по суті його численні заяви.

Оскільки питання, яке ставиться ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, вже вирішено судом першої інстанції 11 серпня 2017 року, а аналогічні заяви ОСОБА_1 були визнані неподаними та повернуті заявнику згідно до ст. 44 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та визнає дії заявника зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства.

У своїй правозастосовній практиці ЄСПЛ наголошує на дотриманні принципу пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Зловживання правом не повинно призводити до того, що особа втрачає усіляку можливість свого судового захисту. Суд лише повинен не дати особі досягти того, що вона прагне досягти зловживальницькою дією, зберігаючи розумний баланс інтересів учасників цивільно-правових відносин.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав про повернення заяви заявнику, визнавши вкотре подану заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання зловживанням процесуальними правами, тобто, ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко