Провадження № 2/761/7712/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Лиманюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, -

В С Т А Н О В И В:

06.04.2023 року зазначена позовна заява надійшла до Печерського районного суду м.Києва.

26.05.2023 року вказана справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить: відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області коштів з рахунку державного бюджету на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., завданої їй незаконними діями посадових осіб ГУ НП в Київській області.

Вимоги обгрунтовані тим, що 27.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості по факту скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та присвоєно кримінальному провадженню №001954.

Згодом прокуратурою Києво-Святошинського району Київської області було внесено відомості по факту скоєння кримінального правопорушення за ч.3 ст.146 КК України та розпочате кримінальне провадження №0000270. У вказаному кримінальному провадженні позивача було визнано потерпілою.

Як зазначає позивач, в кримінальному провадженні №0000270 спочатку проводились слідчі дії, однак після 18.10.2017 року і до моменту звернення до суду з позовом справа не розслідується взагалі. Подані позивачем та її захисником клопотання не розглядались взагалі у зв`язку з чим, вона була вимушена звертатись до суду із скаргами на дії слідчого. Ухвали суду та вказівки прокурора слідчим також не були виконані належним чином.

Кримінальне провадження №0000270 закривалось постановами від 28.07.2021 року та 31.12.2021 року, які були скасовані судом.

Пізніше за заявою позивача були розпочаті кримінальні провадження №0002825 від 28.07.2020 року за ч.3 ст.136 КК України та №0003149 від 07.10.2020 року за ст.138 КК України.

Постановою від 28.07.2020 року слідчий закрив провадження №0002825.

Позивач зазначає, що працівники поліції неефективно проводять досудове розслідування в кримінальних провадженнях, надмірна тривалість кримінального провадження, як наслідок має уникнення винними особами покарання за вчинене правопорушення та внаслідок таких дій (бездіяльності) працівників поліції позивачу була спричинена моральна шкода (неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебування у напруженому психологічному стані та усвідомлення того, що винна особа уникла відповідальності) яку вона оцінила в сумі 100 000,00 грн.

З посиланням на положення статей 23, 1167, 1174 ЦК України, позивач просила відшкодувати моральну шкоду.

04.09.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, в кримінальному провадженні проводились слідчі дії спрямовані на встановлення істини по кримінальному провадженню. Після скасування постанови від 31.12.2021 року про закриття кримінального провадження, досудове розслідування продовжується. Представник зазначає, що реалізація механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Надані позивачем ухвали слідчих суддів свідчать лише про реалізацію нею права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Позивач не надала суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди.

13.09.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідачав судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 23.05.2017 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000270 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.146 КК України - в одному з реабілітуючих центрів, розташованому на території Києво-Святошинського району її сина незаконно позбавили волі, що спричинило тяжкі наслідки для останнього.

Досудове розслідування було доручено Києво-Святошинському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, слідчим Касемчук Л.К. та Богданову О.Ю. Пізніше, в групу слідчих також було включено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В подальшому, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось Фастівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, слідчий - Красовицький О.О.

Позивач у вказаному кримінальному провадженні була визнана потерпілою.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах вказаного кримінального провадження проводились слідчі дії.

02.10.2019 року адвокат ОСОБА_1 підготував на адресу керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури клопотання про здійснення нагляду (контролю) за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000270 та в грудні 2019 року клопотання до слідчого Касемчук Л.К. про вжиття процесуальних дій в кримінальному провадженні.

Однак суду не було надано доказів направлення вказаного клопотання та отримання його представником прокуратури та слідчим.

В межах зазначеного кримінального провадження в березні 2019 року, в червні 2020 року Києво-Святошинська місцева прокуратура та в грудні 2019 року Головне управління Національної поліції в Київській області надавали вказівки у вказаному кримінальному провадженні.

В листі від 21.07.2021 року Фастівська окружна прокуратура зазначила, що в кримінальному провадженні №0000270 слідчому надавались вказівки, однак вони не виконані в повній мірі.

13.03.2020 року ОСОБА_1 подала слідчому Касемчук Л.К. клопотання про ознайомлення із речами та документами кримінального провадження №0000270.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.04.2020 року (справа №369/4332/20) було зобов`язано уповноважену особу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області розглянути клопотання ОСОБА_1 про проведення слідчих дій та ознайомлення з документами від 13.02.2020 року за матеріалами кримінального провадження №0000270 від 23.05.2017 року за ч.3 ст.146 КК України.

Як вбачається, даною ухвалою особисто слідчу Касемчук Л.К. не було уповноважено вчинити будь-які дії.

Позивач не надала суду доказів отримання вказаної ухвали Києво-Святошинським ВП ГУНП в Київській області.

11.03.2020 року на особистому прийомі прокурора Київської області ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України у зв`язку з невиконанням ухвали слідчого судді від 16.01.2020 року.

Вказана заява була спрямована за належністю до Територіального управління ДБР.

Суду не надано доказів щодо початку досудового розслідування за вказаною заявою.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2021 року (справа №381/2506/21) зобов`язано уповноважених осіб СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області подане клопотання за №822 від 30.06.2021 у кримінальному провадженні №0000270 від 23.05.2017 ОСОБА_1 про проведення слідчих дій розглянути та прийняти рішення відповідно до вимог ст.220 КПК України.

Позивач не надала суду доказів що вказана ухвала була направлена до СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області для виконання, не надано доказів отримання вказаної ухвали.

Постановою від 28.07.2021 року було закрите кримінальне провадження №0000270 від 23.05.2017 року за ч.3 ст.146 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.09.2021 року (справа №381/2506/21) було скасовано постанову слідчого від 28.07.2021 року.

10.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до слідчого із клопотанням про допит свідків та постановою від 12.11.2021 року слідчий відмовив в задоволенні клопотання. Однак ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2021 року (справа №381/2506/21) вказана постанова скасована та зобов`язано слідчого Сич С.В. провести допит свідків.

Позивач не надала суду доказів що вказана ухвала була направлена до СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області для виконання, не надано доказів отримання вказаної ухвали.

30.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до слідчого із клопотанням про допит свідка та постановою від 02.12.2021 року слідчий відмовив в задоволенні клопотання. Однак ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2022 року (справа №381/2506/21) вказана постанова скасована та зобов`язано слідчого Сич С.В. провести допит свідка.

Позивач не надала суду доказів що вказана ухвала була направлена до СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області для виконання, не надано доказів отримання вказаної ухвали.

Постановою від 31.12.2021 року було закрите кримінальне провадження №0000270 від 23.05.2017 року за ч.3 ст.146 КК України за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.08.2022 року (справа №761/7776/20) скасовано постанову слідчого від 31.12.2021 року.

На даний час по кримінальному провадженню триває досудове розслідування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 07.10.2020 року було розпочате кримінальне провадження №0003149 за ст.138 КК України - за заявою ОСОБА_1 про те, що невстановлена особа займається лікувальною справою.

Позивач зазначала, що вона була визнана потерпілою по вказаним провадженням та їй було вручено п`ятки про право потерпілої. Однак з копій пам`яток не можливо встановити по яким кримінальним провадженням вони були вручені ОСОБА_1

28.07.2020 року за заявою ОСОБА_1 було розпочате кримінальне провадження №0002825 за ч.3 ст.136 КК України - за фактом ненадання допомоги ОСОБА_6 , що призвело до його смерті в травні 2015 року.

31.05.2022 року ОСОБА_1 зверталась із скаргою до начальника Фастівського РУП ГУ НП в Київській області щодо бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні №0002825.

Постановою від 27.07.2021 року було закрите кримінальне провадження №0002825 від 28.07.2020 року, однак ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2021 року (справа №381/2509/21) було скасовано постанову слідчого від 27.07.2021 року.

Суду не надано інформації щодо подальших дій у вказаних кримінальних провадженнях.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно із частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Під час розгляду справи встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 вважала невиконання відповідачем ухвал слідчих суддів та неефективне досудове розслідування.

Згідно із частиною першою статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК).

Згідно із статтею 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, -- заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання їй шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1176 ЦК України.

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Обставини справи свідчать про те, що оскарження ОСОБА_1 дій, бездіяльності та постанов відповідача в межах кримінальних проваджень свідчить про реалізацію останньою оспорювання процесуальної діяльності відповідача і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Сам факт зобов`язання ухвалою суду вчинити певні дії чи скасування постанов не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Лише незгода позивача з прийнятими працівниками відповідача процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Таким чином, судом не встановлено дій з боку відповідача, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної шкоди.

При цьому сам факт винесення ухвали слідчим суддею, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано відповідача вчинити певні дії, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

З огляду на зазначене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, а отже, і заподіяння моральної шкоди.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19) від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20).

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що на даний час досудове розслідування не завершене, слідчим проводяться слідчі дії для встановлення всіх обставин справи.

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77-82, 141, 213, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула