Справа № 761/2240/23
Провадження № 2/761/5458/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дії договору, припинення права власності на квартиру та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_2 з даним позовом про припинення дії договору, припинення права власності на квартиру та визнання права власності, у якому просила суд:

- припинити дію договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01.11.2004 року між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М. 01.11.2004 року за реєстровим №5994, зареєстрований Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 14.12.2004 року у реєстровій книзі №д.1357-82 за реєстровим №5616;

- припинити право приватної власності відповідача на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 48,70 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 32,70 кв.м.;

- визнати за позивачем право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 48,70 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 32,70 кв.м., яке зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 01.11.2004 року між позивачем та відповідачем, було укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М. 01.11.2004 року за реєстровим №5994. Після укладання договору дарування, позивач залишилась та залишається на даний час фактично проживати в квартири, будучи зареєстрованою за місцем знаходження квартири, сплачуючи комунальні послуги з утримання квартири та прибудинкової території, постачання гасу, холодної та гарячої води, електропостачання, опалення, здійснюючи за власний рахунок поточні ремонти квартири, внутрішньо - квартирних комунікаційних систем, технологічного та спеціального обладнання, встановлених в квартирі, а також здійснюючи інші дії, пов`язані з утриманням квартири, внутрішньо квартирних комунікаційних систем, встановленого в квартирі обладнання. Відповідач в квартиру не заселялась та не реєструвалась за місцем її знаходження, не сплачувала необхідні послуги з утримання квартири, не здійснювала поточні ремонти квартири, внутрішньо - квартирних комунікаційних систем, технологічного та спеціального обладнання, встановлених в квартирі, а також не здійснювала інші дії, пов`язані з утриманням квартири, внутрішньо квартирних комунікаційних систем, встановленого в квартирі обладнання. Позивачка отримала від відповідача заяву від 07.11.2022 року, посвідчену ОСОБА_3 , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Гагариної Н.Д. міста Москва Російської Федерації, 07.11.2022 року за реєстровим №77/08-н/77-2022-7-291, про відмову від договору дарування, про припинення своїх прав та зобов`язань за договором дарування, в т.ч. свого права власності на квартиру, про припинення дії договору дарування та про передачу квартири у повне розпорядження та власність позивача, проти чого позивач не заперечує.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 січня 2023 року матеріали справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року дану справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено проведення відкритого підготовчого засідання на 06 червня 2023 року, що було відкладено на 31.08.2023 року за клопотанням представника позивача.

18 липня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про доручення до матеріалів справи оригіналу заяви відповідача від 07.11.2022 року, посвідчену ОСОБА_3 , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Гагариної Н.Д. міста Москва Російської Федерації, 07.11.2022 року за реєстровим №77/08-н/77-2022-7-291.

18 липня 2023 року на адресу суду надійшла заява відповідача про визнання даного позову та відзив на позов, де відповідач просив суд розглядати дану справу без її участі.

31 серпня 2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без її участі.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені судом належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, - в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, за погодженням сторін та згідно поданих ними заяв.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1,2,3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (донькою позивача), було укладено договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М. 01.11.2004 року за реєстровим №5994, зареєстрований КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 14.12.2004 року у реєстровій книзі №д.1357-82 за реєстровим №5616.

Те, що відповідачка є донькою позивачки вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 , видане Жовтневим ЗАГС м. Києва 13.05.1968 року, запис №1578 та свідоцтва про одруження ОСОБА_6 , видане Палацем одруження №4 відділу ЗАГС виконкому Московської міської ради народних депутатів 14.07.1988 року, запис №3981.

Квартира складається з 2-х житлових кімнат, має загальну площу 48,70 кв.м. та житлову площу 32,70 кв.м., що вбачається з п.2 договору дарування та технічного паспорту на квартиру, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 12.11.20012 року.

Квартира належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва 28.02.1994 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 28.02.1994 року за №6554, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 15.03.1994 року за №5616.

Пунктом7 договору дарування зазначено, що користування квартирою здійснюється за Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 року за №572.

З договору дарування вбачається, що на момент його укладання позивачка була зареєстрована та проживала за адресою знаходження квартири.

На 11 стор. паспорту громадянина України, серія НОМЕР_2 , виданого ТУМ Шевченківського РУ ГУ МВ України в м. Києві 13.06.2002 року, що належить позивачу, а також з інформації про склад зареєстрованих фізичних осіб №109-109/к-1280 від 09.11.2022 року, виданої Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, вбачається, що позивачка в квартирі зареєстрована і проживає з 19.11.1987 року по даний час.

З договору дарування вбачається, що на момент його укладання відповідач була зареєстрована та проживала в російській федерації, за адресою: АДРЕСА_3 , де вона зареєстрована і проживає з 30.08.1996 року по даний час, що також вбачається з паспорту громадянина російської федерації, № НОМЕР_3 , виданого 08.06.2001 року паспортним столом №2 ВВС «Хамовники» УВС ЦАО м. Москви, код підрозділу 772 110, що належить відповідачу.

Після укладання договору, відповідач в квартиру не заселялась та не реєструвалась за місцем її знаходження, не сплачувала необхідні комунальні послуги (в т.ч. за утримання прибудинкової території, постачання гасу, холодної та гарячої води, електропостачання, опалення, тощо), пов`язані з квартирою, не здійснювала за власний рахунок поточні ремонти квартири, внутрішньо - квартирних комунікаційних систем, технологічного та спеціального обладнання, встановлених в квартирі, а також не здійснювала інші дії, пов`язані з утриманням квартири, внутрішньо квартирних комунікаційних систем, встановленого в квартирі обладнання, про що зазначається у відзиві відповідача на позов.

Після укладання договору дарування, позивач фактично залишилась та залишається на даний час проживати в квартири, будучи зареєстрованою за місцем знаходження квартири, сплачуючи необхідні комунальні послуги (в т.ч. за утримання прибудинкової території, постачання гасу, холодної та гарячої води, електропостачання, опалення, тощо), пов`язані з квартирою, здійснюючи за власний рахунок поточні ремонти квартири, внутрішньо - квартирних комунікаційних систем, технологічного та спеціального обладнання, встановлених в квартирі, а також здійснюючи інші дії, пов`язані з утриманням квартири, внутрішньо квартирних комунікаційних систем, встановленого в квартирі обладнання, що зайшло підтвердження у відзиві відповідача на позов.

У заяві від 07.11.2022 року, посвідченої ОСОБА_3 , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Гагариної Н.Д. міста Москва російської федерації, 07.11.2022 року за реєстровим №77/08-н/77-2022-7-291, повідомляє позивача та усі компетентні органи та інших осіб, яких це стосується, про свою відмову у повному обсязі від договору дарування квартири, припинення у повному обсязі своїх прав та зобов`язань за договором дарування, в т.ч. свого права власності на квартиру, про припинення дії договору дарування та про передачу квартири у повне розпорядження та власність позивача, проти чого позивач не заперечує.

З листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №ПІ-Б-10-51/524 від 02.11.2022 року, вбачається про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса КМНО Ганчук З.М. з 20.01.2015 року, згідно наказу Головного управління юстиції у м. Києві від 19.01.2015 року №23/6, та про передачу документів нотаріального діловодства та архіву даного нотаріуса до Київського державного нотаріального архіву.

У відзиві на позов та заяві про визнання позову відповідач у повному обсязі визнає позов, заявлені позивачем вимоги, викладені позивачем обставини та надані ним докази на підтвердження вказаних обставин, погоджується з наданою позивачем правовою оцінкою обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, не заперечую проти ухвалення судом рішення про задоволення даного позову у повному обсязі, оскільки визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідає дійсним обставинам справи, не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки, та просить суд задовольнити даний позов у повному обсязі.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила в судовому порядку припинити дію договору дарування квартири, припинити право власності відповідача на квартиру та визнати за позивачем право власності на квартиру, оскільки, не зважаючи на те, що дану квартиру позивач подарувала відповідачу (донці), квартира з фактичного володіння та користування позивача не вибувала, відповідач у фактичне володіння та користування квартирою не вступав, враховуючи наявну відмову відповідача від договору дарування та права власності на квартиру (на підставі нотаріально посвідченої заяви) та факту припинення професійної діяльності нотаріуса, що посвідчував договір дарування.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 року за №572 (ділі по тексту - Правила №572), власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян; дотримуватися правил утримання тварин у домашніх умовах; утримувати тварин у квартирі, житловому приміщення у гуртожитку, де проживають співвласники або наймачі (орендарі), за погодженням з ними; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні, ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, гуртожитку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Згідно п.8 даних Правил №572, співвласники житлового будинку, гуртожитку зобов`язані забезпечувати належне утримання, експлуатацію, реконструкцію, реставрацію, поточний і капітальний ремонт, технічне переоснащення спільного майна житлового будинку, гуртожитку пропорційно до частки співвласника на умовах співфінансування.

Встановивши, що з 19.11.1987 року по даний час позивач проживає та зареєстрована в квартирі, в якій відповідач ніколи не проживала та не була зареєстрована, що після укладання договору дарування квартира залишилась у фактичному володінні, користуванні та на утриманні позивача, проти чого відповідач не заперечувала та в порушення умов договору дарування, участі в утриманні квартири не приймала, суд дійшов висновку про відсутність фактичної передачі квартири від позивача у володіння та користування відповідача після укладання договору дарування та про правомірність володіння та користування позивача квартирою після укладання договору дарування.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до п. 1 ч. 2. ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Одночасно з цим, враховуючи ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з ч. 5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно ч. 2 ст. 214 ЦК України, особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Згідно ч. 3 ст. 214 ЦК України, відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Частиною 4 ст.214 ЦК України передбачено, що правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Також ч. 2 ст. 724 ЦК України встановлено, що обдаровуваний має право у будь-який час до прийняття дарунка на підставі договору дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому відмовитися від нього.

В свою чергу, як вбачається з п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 615 ЦК України, внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Частиною 2 ст. 346 ЦК України встановлено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 626 ЦК України, договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Встановивши, що оскільки фактичного прийняття відповідачем квартири в дарунок та у власність в частині користування та володіння за договором дарування не відбулось, враховуючи наявність порушених відповідачем зобов`язань власника квартири в частині утримання квартири, суд дійшов висновку, що відповідач має всі правові та законні підстави відмовитись від договору дарування в установленому порядку, повідомивши про це позивача у тій самій формі, у якій був укладений договір дарування (письмовою та нотаріально посвідченою заявою).

Також вбачається, що відповідачем було надіслано позивачеві нотаріально посвідчену заяву від 07 листопада 2022 року про відмову у повному обсязі від договору дарування, предметом якого є квартира, припинення прав та зобов`язань за договором дарування, припинення дії договору дарування, про передачу квартири у повне розпорядження та власність позивача, про що відповідач повідомляє позивача, всі компетентні органи та всіх осіб, яких це стосується, за відсутністю заперечень позивача проти таких дій відповідача, суд дійшов висновку щодо правомірності такої відмови відповідача від договору дарування, внаслідок чого припиняються правові зв`язки між сторонами договору дарування, - позивачем та відповідачем, а тому слід вважати у повному обсязі припиненими договір дарування, права та зобов`язання за ним та право власності відповідача на квартиру.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 2 ст. 5 ЦПК України, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 27 даного Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, - судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги стосуються припинення дії договору дарування, припинення права власності відповідача на квартиру, повернення квартири у власність позивача шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру, яке підлягає державній реєстрації та виникає у позивачки з моменту такої державної реєстрації, вимога щодо реєстрації права власності позивача на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідною вимогою від вимоги про визнання права власності позивачки на квартиру, а тому така вимога підлягає задоволенню.

За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 11, 12, 15, 16, 182, 202, 214, 316, 317, 319, 322, 328, 334, 346, 397, 604, 611, 615, 651, 653, 717, 719, 722, 724, з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дії договору, припинення права власності на квартиру та визнання права власності - задовольнити у повному обсязі.

Припинити дію договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01.11.2004 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М. 01.11.2004 року за реєстровим №5994, зареєстрований Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 14.12.2004 року у реєстровій книзі №д.1357-82 за реєстровим №5616.

Припинити право приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 48,70 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 32,70 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 48,70 кв.м., що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 32,70 кв.м., яке зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя: