Справа № 346/206/23
Провадження № 22-ц/4808/1297/23
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Баркова В.М., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2023 року під головуванням судді Беркещук Б.Б. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 06 червня 2017 року вона розірвала шлюб із ОСОБА_2 . Від спільного подружнього проживання у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 вересня 2018 року по справі № 346/2715/18, задоволено її позов про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей та стягнуто по 1200 грн щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття.

Через погіршення матеріального становища 03 лютого 2020 року вона звернулася до суду із позовом про зміну розміру стягнення аліментів на утримання їхніх дочок, і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 серпня 2018 року змінено розмір аліментів та присуджено стягувати з відповідача на її користь на утримання їхніх дітей по 1800 грн на кожну дитину, щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття.

Вказує, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на цей час вже є повнолітня, знаходиться на повному її утриманні та продовжує навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка ІV рівня акредитації, студентка 2 курсу денної форми навчання. Закінчує навчання 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою, з навчального закладу № 761 від 22 грудня 2022 року.

Позивачка зазначає, що на даний час у неї погіршився матеріальний стан, вона має низький рівень доходів, офіційно ніде не працює, з нею також проживає неповнолітня ОСОБА_4 , яка також перебуває на її утриманні. Вказує, що вона сама оплачує комунальні послуги та надає повнолітній дочці ОСОБА_3 кошти на харчування, одяг, проїзд, оплату гуртожитку, також багато коштів витрачає на інші побутові речі, підручники та додаткові уроки, оплачує послуги репетиторів.

Зазначає, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, оскільки працює на різних будівельних сезонних роботах в Україні та за кордоном, звідки отримує високі доходи, стан та матеріальне становище дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчатися.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно аліменти на утримання їхньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання у розмірі по 5 000 грн, щомісячно починаючи з часу звернення і до закінчення дочкою навчання.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчатися, в розмірі по 2 500 грн щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення дочкою двадцяти трьох років, починаючи з 12 січня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,60 грн на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 500 грн витрат на правову допомогу.

В решті позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Суд не врахував, що відповідно до ч. 1 ст.199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Позивачка не надала жодних доказів про те, що він можу надавати матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі.

Також позивачка, не надавши доказів потреб доньки в матеріальній допомозі, просила присудити аліменти на її утримання в розмірі 5 000 грн, що майже вдвічі перевищує рекомендований державою розмір аліментів.

Апелянт вказує на те, що не в змозі сплачувати аліменти на утримання дочки що навчається, навіть в розмірі визначеному судом, так як це ставить його в скрутне матеріальне становище.

Судом при визначенні розміру аліментів не враховано те, що він в 2013 році отримав травму хребта в зв`язку із чим періодично змушений проходити курси підтримуючого лікування і не можу виконувати важкої фізичної роботи.

Вказує проте, що не має постійної роботи, а тому змушений підробляти неофіційно, що дає невисокий і нестабільний дохід.

Твердження ОСОБА_1 , що він працює будівельником за кордоном є голослівними, оскільки їй достеменно відомо, що він відразу після початку війни повернувся в Україну і з того часу за кордон не виїжджав.

Позивачка зазначила в позовній заяві, що рішенням в іншій справі змінено розмір аліментів та присуджено стягувати з нього аліменти на утримання двох дітей по 1800 гривень щомісячно, що є доказом того, що з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1 800 гривень щомісячно.

В зв`язку з неможливістю сплатити заборгованість по аліментах на двох дітей по 1 800 гривень він змушений був продати належний йому автомобіль. Іншого майна він не має, проживає в будинку матері.

Судом не враховано, що у нього є мати похилого віку яка втратила працездатність і він як син зобов`язаний надавати допомогу і їй. Суд вважав, що він не надав доказів, що допомагає матері. Такий висновок суду апелянт вважає помилковим, оскільки обов`язок допомагати престарілій матері визначено законом.

Вважає, що позивачка не подала доказів про відсутність у неї доходів, доказів про те, що він має достатній заробіток та можливість утримувати дочку. Крім того, в справі відсутні докази потреби доньки в матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням.

Апелянт зазначає, що він згідний сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , що продовжує навчання в розмірі 1 000 гривень щомісячно. Вважає, що цих коштів, з врахуванням допомоги позивачки буде достатньо для забезпечення її належного утримання.

Судом першої інстанції також порушено вимоги ч.4 статті 223 ЦПК України, оскільки він не був повідомлений належним чином про розгляд справи.

Вважає, що посилання суду на належне повідомлення через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади не ґрунтуються на законі.

Також не погоджується з розміром стягнутих з нього судових витрат на надання правничої допомоги. Оскільки він не приймав участі в справі, і не мав змоги подати свої заперечення щодо не співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та об`ємом виконаних робіт.

За таких обставин, вважає, що суд не дав належної оцінки доказам по справі та ухвалив заочне рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково стягнувши з нього користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання в розмірі 1 000 грн.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від06 червня 2017 року розірвала шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 6).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 вересня 2018 року з ОСОБА_6 проводилось стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1 200 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття (а.с.7-9).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 травня 2020 року змінено розмір аліментів та присуджено стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розміні по 1 800 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення цими дітьми повноліття (а.с.10-13).

З довідки №761 від 22 грудня 2022 року вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою ІІ (другого) курсу денної форми здобуття освіти (бюджетне навчання) факультету прикладної математики та інформатики Львівського національного університету імені Івана Франка і закінчення навчання учбовим закладом встановлено - 30 червня 2025 року (а.с.14).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Крім того, відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, при визначення розміру аліментів, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, суд першої інстанції, виходячи з принципів справедливості та розумності, з врахуванням обов`язок у обох батьків щодо утримання дитини та встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб,дійшов правильного висновку, що відповідач має можливість і кошти для сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 2 500 грн щомісячно до закінчення навчання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначений розмір аліментів, які належить стягнути з відповідача на утримання його повнолітньої дочки є обґрунтованим. Для відповідача, який є здоровою працездатною особою, такий розмір аліментів є не обтяжливим і таким, що відповідає рівню його доходів. Дочка потребує такої допомоги для організації свого життя, оскільки навчається на денній формі у вищому навчальному закладі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта проте, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дочки, що навчається, навіть в розмірі визначеному судом, не спростовуються висновків суду першої інстанції.

Оскільки чинне законодавчо передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку,сина,які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги,у спосіб сплати аліментів. Апелянтом вказано про те, що він підробляє неофіційно та має певний нестабільний дохід, а тому має можливість матеріально допомагати своїй дочці яка навчається.

Доказів скрутного матеріального становища, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої доньки яка продовжує навчання та потребують матеріальної допомоги, суду не було надано і таких не вбачається з матеріалів справи.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки на його утриманні є мати похилого віку, яка втратила працездатність. ОСОБА_2 не надано суду доказів, якими стверджуються доходи матері і дані про витрати на утримання матері. Також не надано доказів того, що він не має іншого майна та проживає тільки в будинку матері.

Щодо доводів апелянта про неналежне повідомлення про розгляд справи його як сторону у справі, є необґрунтованими. Суд належним чином направляв рекомендованою кореспонденцією судові повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а також розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у якому повідомлялося відповідача про розгляд справи. Такі дії суду є належним повідомленням відповідача як учасника справи про її розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги докази, які містяться у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що відповідач не навів доводів, що його майновий стан не дає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Повнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , знаходиться на матеріальному забезпеченні матері, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги обох батьків, тому відповідач зобов`язаний надавати їй таку допомогу на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 28 березня 2023 року залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.М. Барков О.О. Томин