ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 453/179/23

провадження № 61-11618св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_6 , на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року у складі судді Брона А. Л. та постанову Львівського апеляційного суду від 14 липня 2023 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява мотивована тим, що на даний час готується позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання договору відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсним.

Зазначила, що 11 жовтня 2017 року вона, її син - ОСОБА_4 та його дружина - ОСОБА_5 уклали договір позики як солідарні боржники, позикодавцем у якому виступав ОСОБА_3 . У забезпечення виконання вказаного солідарного зобов`язання був укладений договір іпотеки від 11 жовтня 2017 року, предметом якого є майно, що належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 949,4 кв. м, житловою площею 454,8 кв. м та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, яка знаходиться за тією ж адресою, загальною площею 0,38 га, кадастровий номер :01:018:0094, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

11 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. посвідчений договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), який був зареєстрований за № 6589. На підставі вказаних договорів проведена державна реєстрація іпотеки.

Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі № 359/10308/20 ухвалено рішення, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики. З цієї справи заявник дізналася, що права вимоги за договором позики б/н від 11 жовтня 2017 року не переуступалися.

На даний час ОСОБА_1 відомо, що договору про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням немає, будь-яких повідомлень чи інших доказів заміни кредитора у зобов`язанні відповідно до вимог статей 512, 513, 516 ЦК України їй не направлялось. Також, відповідно до інформації № 321727815 від 02 лютого 2023 року, ОСОБА_3 , зазначений як обтяжувач, та ОСОБА_2 , зазначений як іпотекодержатель, на підставі одного договору.

За приписами діючого законодавства та положеннями договору позики б/н від 11 жовтня 2017 року визначено, що будь-які зміни до договору вносяться в тій самій формі, що і основне зобов`язання. Тобто, для переведення вимог кредитора обов`язково має існувати договір відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, але такого договору не існує.

Позивач просила накласти арешт на:

житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 949,4 кв. м, житловою площею 454,8 кв. м, номер запису про право власності 19355405, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245;

земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,38 га, кадастровий номер :01:018:0094, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), номер запису про право власності 1968300, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно задоволено.

Накладений арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 949,4 кв. м, житловою площею 454,8 кв. м, належний на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,38 га, кадастровий номер :01:018:0094, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належну на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року виправлено описки допущені в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В четвертому абзаці описової частини ухвали вказано правильно, що предметом іпотеки є майно, що належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 949,4 кв. м, житловою площею 454,8 кв. м, номер запису про право власності 19355405, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 245, та земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,38 га, кадастровий номер :01:018:0094, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), номер запису про право власності 1968300, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 45. Четвертий абзац резолютивної частини ухвали - викладено наступним чином, а саме: «Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли цивільно-правові відносини, зокрема, на підставі укладеного ОСОБА_1 договору іпотеки на забезпечення виконання договору позики, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також на підставі договору про відступлення права вимоги за вищезазначеним договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який позивач має намір оспорити в судовому порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 залишено без задоволення. Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

06 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Сколівського районного суду Львівської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок;

у строки, передбачені частиною четвертою статті 152 ЦПК України, ОСОБА_1 подала до суду позов, в якому просила: визнати недійсним договір іпотеки № 6586 від 11 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідчений Стрельченко О. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 жовтня 2017 року за реєстровим № 6586; скасувати записи про іпотеку, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В. на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 6586 від 11 жовтня 2017 року, щодо земельної ділянки загальною площею 0,38 га, кадастровий номер :01:018:0094 та житлового будинку АДРЕСА_1 , належних ОСОБА_1 ;

ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом;

оскільки майно, на яке накладений арешт, є предметом договору іпотеки від 11 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який позивач просить визнати недійсним та на яке іпотекодавець має можливість звернути стягнення в позасудовому порядку, що призведе до неможливості виконання судового рішення про задоволення позову у цій справі, є підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2023 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_6 , в якій просить скасувати ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 липня 2023 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди в порушення норм процесуального права задовольнили заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить самій же ОСОБА_1 на праві приватної власності (див. постанову Верховного Суду від 24 лютого 2021 року по справі № 755/5333/20).

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 453/179/23, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу 453/179/23.

У вересні 2023 року справа № 453/179/23 надійшла до Верховного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 14 серпня 2023 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в загальному розмірі 416 036,00 дол. США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 165 852,00 дол. США, боргу по сплаті процентів за користуванні позикою в розмірі 74 315,00 дол. США, трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 10 017,00 дол. США та пені в розмірі 165 852,00 дол. США.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в загальному розмірі 334 192,00 дол. США, що складається з боргу по поверненню позики в розмірі 167 096,00 дол. США та пені в розмірі 167 096,00 дол. США.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), на яку посилається ОСОБА_2 у касаційній скарзі, зазначено, що: «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що не забезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі».

У справі, що переглядається:

відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, сформованого 02 лютого 2023 року та доданого до заяви про забезпечення позову, власником житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 949,4 кв. м, житловою площею 454,8 кв. м є ОСОБА_1 ;

при задоволенні заяви про забезпечення позову суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

За таких обставин оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням меж касаційного перегляду, колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, у задоволенні заяви відмовити.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українисуд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 536,80 грн, при подачі касаційної скарги - 536,80 грн.

З урахуванням задоволення касаційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 073,60 грн

Щодо клопотання про закриття касаційного провадження

У жовтні 2023 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (відсутній предмет спору), оскільки ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року у справі № 453/233/23 замінено захід забезпечення позову з арешту на заборону вчиняти дії.

Підстави для закриття касаційного провадження є вичерпними та визначені статтею 396 ЦПК України.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження, колегія суддів вважає, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 у клопотанні, не належать до переліку підстав для закриття касаційного провадження, зазначених у статті 396 ЦПК України.

Керуючись статями 396, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 липня 2023 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала Сколівського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанова Львівського апеляційного суду від 14 липня 2023 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. О. Дундар

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук