ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6848/23 Справа № 203/1202/17 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Городничої В.С.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року про призначення експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ на праві власності в натурі частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ в натурі земельної ділянки та частини домоволодіння, припинення права спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ на праві власності в натурі частини земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ в натурі земельної ділянки та частини домоволодіння, припинення права спільної сумісної власності комплексну судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17), на вирішення якої поставлено наступні питання:

1.Яка дійсна вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , за винятком прибудови А-1 (приміщення 2-1 площею 8,1 кв.м; приміщення 2-6 площею 12,2 кв.м; приміщення 2-7 площею 5,1 кв.м - збудовані після 05.08.1992 року)?

2.Які існують всі можливі варіанти розподілу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 між його співвласниками відповідно до розміру часток кожного співвласника у праві спільної часткової власності на домоволодіння та з урахуванням даних, зазначених у правовстановлюючих документах, а також порядку користування будівлями та спорудами, який склався між співвласниками?

3.Чи відповідає діючим вимогам ДБН прибудова А-1 (приміщення 2-1 площею 8,1 кв.м; приміщення 2-6 площею 12,2 кв.м; приміщення 2-7 площею 5,1 кв.м - збудовані після 05.08.1992 року) по відношенню до приміщень, які складають квартиру АДРЕСА_2 та перебувають у користуванні співвласника ОСОБА_1 та до житлового будинку Б-1 з господарськими будівлями та спорудами, які перебувають у користуванні співвласника ОСОБА_2 ?

4.Які можуть бути запропоновані варіанти розподілу в натурі земельної ділянки по АДРЕСА_1 з виділом в натурі ОСОБА_3 26/100 частини земельної ділянки з врахуванням варіантів розподілу будівель та споруд у домоволодінні?

5.У разі можливості розподілу земельної ділянки по АДРЕСА_1 в натурі між співвласниками та виділу в натурі 36/100 частини земельної ділянки площею 0,0273 га на якій розташований житловий будинок Б-1 з господарськими будівлями та спорудами в самостійний обєкт, чи передбачений діючими вимогами ДБН проїзд по території домоволодіння АДРЕСА_1 ?

6.Які можуть бути запропоновані варіанти розподілу в натурі земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до порядку користування між її співвласниками, який склався; чи зміниться при цьому розмір часток співвласників у праві спільної сумісної власності (враховуючи, що розмір частки у праві власності на земельну ділянку має відповідати розміру частки у домоволодінні) та кому із співвласників і в якому розмірі має бути визначена грошова компенсація через зміну розміру частки?

7.Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів розділити земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідно до розміру часток співвласників у домоволодінні ( ОСОБА_2 - 36/100 частин, ОСОБА_3 - 26/100 частин, ОСОБА_1 - 38/100 частин)?

8.Які варіанти розподілу земельної ділянки можливі відповідно до розміру часток співвласників у домоволодінні АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 - 36/100 частин, ОСОБА_3 - 26/100 частин, ОСОБА_1 - 38/100 частин)?

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Повторно надано експертам для проведення експертизи матеріали цієї судової справи № 203/1202/17, копію ухвали суду від 11 травня 2023 року, де містяться інформація Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 159/309-23 від 23 лютого 2023 року, копія рішення Дніпровської міської ради № 105/30 від 26 березня 2008 року, архівний Витяг з додатку до цього рішення, кадастровий план земельної ділянки АДРЕСА_1 за результатами виконання топографо-геодезичних робіт, Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, каталог координат кутів зовнішніх меж земельної ділянки, диск із записом матеріалів за результатами виконання топографо-геодезичних робіт.

Експертизу провести протягом розумного строку.

Зобов`язати сторони на вимогу експертів сприяти в здійсненні покладених на них обов`язків, зокрема, щодо надання експертам доступу для дослідження об`єктів, документів.

Оплату за проведення експертизи покласти на позивачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 пропорційно до кількості заявлених останніми на вирішення експерта питань, та роз`яснити сторонам положення ст. 109 ЦПК України, зокрема, про те, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена.

Провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати частково ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року, виключивши з резолютивної частини поставлені на вирішення експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз питання 1-3.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним.

Топографо-геодезичні роботи були виконані без залучення співвласника земельної ділянки ОСОБА_1 або його представника, а отже каталог координат кутів зовнішніх меж земельної ділянки були не узгоджені всіма співвласниками земельної ділянки. В матеріалах справи (лист 50-55) міститься інформація, що у будинку літера А-1 є самовільна прибудова а - 1 загальною площею 26,3м2.

Даних про те, що за ОСОБА_3 на самочинну прибудову а -1, загальною площею 26,3м визнано право власності відповідно до закону у матеріалах справи не має. При таких обставинах включення до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2022р. низки питань (1-3) пов`язаних з домоволодінням АДРЕСА_1 (визначення вартості, можливі варіанти розподілу в натурі, відповідність вимогам ДБН прибудови а -1 та т.і) не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже питання 1-3 повинні бути зняті з розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Вимогами частин 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку цієї особи, в даному випадку, полягає в шахрайських діях відповідача, які потягли для позивачки значні грошові втрати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

В силу ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ч. 1 ст. 104 ЦПК України).

Як встановлено матеріалами справи, представники первісного позивача ОСОБА_2 та зустрічного позивача ОСОБА_3 заявили про призначення комплексної земельно-технічної експертизи, що судом вже призначалася з заявлених кожним представником окремо питань, проте залишена експертами без виконання внаслідок ненадання усіх матеріалів та зупинення на цей час провадження до розгляду іншої справи. Між тим, необхідність проведення такої експертизи не відпала і поставлені питання є і наразі актуальними, з огляду на те, що питання стосуються безпосередньо предмета розгляду і без спеціальних знань експертів надати відповіді на такі питання неможливо.

Суд задовольняючи клопотання про призначення експертизи, дійшов висновку про доцільність призначення судової комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи на предмет визначення варіантів розподілу об`єктів нерухомого майна та земельної ділянки та виділу їх в натурі та вартості таких об`єктів з урахуванням згідно ч.5 ст. 103 ЦПК України питань, які заявлені представниками первісного та зустрічного позивачів,

Клопотання про призначення експертизи судом містять у собі обґрунтування та мотивацію для проведення експертизи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дотримався вимог цивільного процесуального законодавства щодо доказів та доказування (глава 5 ЦПК України), до яких відносять у тому числі і висновки експертів, врахував, що експертиза необхідна для з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки вирішення судової справи по суті як первісних, так і зустрічних позовних вимог можливо лише шляхом вирішення питань, які потребують спеціальних знань у галузі землеустрою та будівництва.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України та, відповідно, статті 13, 14 Господарського процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне та господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності, що, зокрема, досліджений у роботі «Конституційний принцип рівності та його особливості в адміністративному судочинстві», акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

В.С. Городнича