КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року місто Київ

Справа 362/2893/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14860/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді Желепи О.В.,суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року (ухвалене у складі судді Марчука О.Л., повне судове рішення складено 30 серпня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 872 625 грн 78 к.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 січня 2021 року позивач уклав із відповідачем договір позики, відповідно до якого відповідачу в позику надано грошові кошти в сумі 518 918 гривень 40 копійок із строком повернення до 05 квітня 2021 року.

24 грудня 2021 року між позивачем і відповідачем було укладено додаткову угоду до вказаного договору позики від 05 січня 2021 року, за умовами якої позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 495 694 гривні 08 копійок, що за курсом продажів долару США в АТ "Приватбанк" на день укладення додаткової угоди еквівалентно 18144 долари США із строком повернення до 05 березня 2022 року.

Згідно п. 5 Додаткової угоди Позичальник(відповідач) зобов`язаний повернути Позикодавцю (позивачу) суму позики визначену в п. 1Додаткової угоди:

- 17 703 грн 36 к., що еквівалентно 648 доларів США до 05 січня 2022 року;

- 17 703 грн 36 к., що еквівалентно 648 доларів США до 05 січня 2022 року;

- 460 287 грн 36 к., що еквівалентно 16 848 доларів США. до 05 березня 2022 року

Згідно п.9 Договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу у п. 1 цього договору позика підлґягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долара США. встановленому АТ КБ "Приватбанк" на день здійснення кожного платежу за догвором.

Оскільки вказану суму позики за договором і додатковою угодою відповідач не повернув у повному обсязі, позивач просить стягнути з останнього суму боргу в розмірі 629 735 гривень 68 копійок та неустойку відповідно до пункту 11 договору в розмірі 242 890 гривень 10 копійок.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 432 278 (чотириста тридцять дві тисячі двісті сімдесят вісім) гривень 05 копійок.

Відмовленов задоволенні решти позовних вимог.

Стягнутоіз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 322 (чотири тисячі триста двадцять дві) гривні 78 копійок у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 31 серпня 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 872 625 грн 78 к.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем було порушено умови Додаткової угоди внаслідок чого станом на 08 травня 2023 року заборгованість відповідача складає 872 625 грн 78 к., з яких 629 735 грн залишок боргу за Договором, 242 890 грн 10 к. неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Однак суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вказує, що в Договорі позики чітко передбачено, що неустойка рахується у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (тобто заборгованість за договором позики, а саме сума 495 694 грн 08 к. яку отримав ОСОБА_2 ), а не на суму періодичних платежів за договором.

Зазначає, що позивачем нарахована неустойка згідно Договору позики з урахуванням змін та доповнень внесених додатковою угодою від 24.12.2021 року, у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, а саме 49 календарних днів (з 06 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року).

Зазначає, що судом порушена основна аксіома цивільного судочинства - «суд знає закон», тобто при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, оскільки іншій підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача, так і відповідача.

Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, не обґрунтованим та не відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства, а також виходить за рамки єдності судової практики.

Вказує, що суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не взяв до уваги, що у Договорі позики визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме зазначено що договір позики №К050121-2 (п. 1 цього Договору), укладеного з урахуванням змін і доповнень внесених додатковою угодою від 24 грудня 2021 року, на суму 495 694 грн 08 к., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,32 грн) на день укладення цього Договору еквівалентно 18 144 долари США 00 центів.

Також п. 9 Договору Сторони погодили, що у випадку зміни курсу у п. 1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США встановленому в АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

03 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу поданий представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шумило Н. М. У відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити позивачу у задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що з позовної заяви неможливо встановити яким чином позивачем розраховано неустойку в розмірі 242 890 грн 10 к.

Період за яким позивачем нарахована неустойка, а саме 49 календарних днів з 06 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року - складає не 49 календарних днів, а 29 календарних днів. Крім того станом на 06 січня 2022 року заборгованість складала 17 703 грн 36 к., лише після 05 лютого 2022 року заборгованість складала 35 406 грн 72 к. і після 05 березня 2022 року - 460 287 грн 36 к.

Зазначає, що строк прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання мав настати лише 06 березня 2022 року, оскільки відповідач зобов`язувався повернути позику в строк до 05 березня 2022 року включно, і саме з того часу у відповідача виникало право на нарахування неустойки, а не з 06 січня 2022 року як обраховує позивач у своєму позові.

Також зазначає, що з 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності визначеною ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Щодо посилання позивача на курсову різницю при повернені коштів за Договором позики, яку суд першої інстанції не врахував при винесені рішення у справі - вказує наступне.

Враховуючи умови договору позики від 05 січня 2021 року, зі змінами внесеними додатковою угодою від 24 грудня 2021 року, відповідач мав повернути позивачу позику в сумі 495 694 грн 08 к., але не менше суми в гривнях, ніж 18 144 долари США 00 центів за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через три місяці з моменту укладення даного Договору, тобто до 05 березня 2022 року включно.

Тобто при повернені суми позики відповідачем, сума боргу в гривнях мала прирівнюватись до 18 144 долари США 00 центів за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на 05 березня 2022 року.

Станом на 05 березня 2022 року курс 1 долара США за даними АТ КБ «ПриватБанк» по відношеню до гривні складав 29,25 грн, тому враховуючи курсову різницю сума боргу мала б складати 18 144 * 29,25 = 530 712 грн 00 к., а не 629 735 грн 68 к., як зазначив позивач.

18 жовтня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач не погоджується з твердженнями відповідача наведеними у відзиві, та вказує, що неустойка розраховувалася за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, а саме з 06 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, що становлять 49 календарних дні, а також що відповідач помилково визначає курс валют, оскільки курс вказувався станом на дату подання позову.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Плачинда К. О. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав які у ній викладені, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились.

Про розгляд справи відповідач повідомлений судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим місцем проживання. В матеріалах справи міститься відповідне зворотне поштове повідомлення про отримання ОСОБА_2 судової повістки на 31.10.2323 року на 11 год. 40 хв.(а. с. 104)

Згідно статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2021 року між сторонами укладено договір позики № К050121-2 відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 518 918 гривень 40 копійок та зобов`язалася повернути позику до 05 квітня 2021 року (а.с. 4).

24 грудня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики № К050121-2 від 05 січня 2021 року відповідно до якої відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 495 694 гривні 08 копійок та зобов`язалася повернути позику до 05 березня 2022 року (а.с. 5).

Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів у позику підтверджується змістом відповідної розписки від 24 грудня 2021 року (а.с. 6).

Станом на дату подання позову, відповідач повернув позивачу частину позики в сумі 68 550 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні представники сторін не оспорили і підтвердили дану обставину, а тому на підставі частини першої статті 82 ЦПК України, дана обставина, яка визнана учасниками справи, не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

Частина позики в сумі 68 550 гривень 00 копійок була повернута відповідачем вісьмома платежами, перший з яких було здійснено 06 червня 2022 року, що відображено у розрахунку позивача (а.с. 7).

Вирішуючи спір суд першої інстанції вважав встановленими такі обставини.

За доданим до позову розрахунком заборгованості відповідача, позивач розрахував і просить стягнути неустойку за період з 06 січня по 03 лютого 2022 року в сумі 242 890 гривень 10 копійок (а.с. 7).

Як встановлено судом на підставі додаткової угоди 24 грудня 2021 року до договору позики № К050121-2 від 05 січня 2021 року, загальна сума заборгованості станом на 05 січня 2022 року відповідно до графіку складала 17 703 гривні 36 копійок.

Наступний платіж за графіком повинен був здійснений 05 лютого 2022 року.

Як наслідок, суд вважав безпідставним і необґрунтованим розрахунок позивача суми неустойки в розмірі 242 890 гривень 10 копійок, оскільки його було здійснено не на суму заборгованості в розмірі 17 703 гривні 36 копійок відповідно до графіку станом на 05 січня 2022 року, а на загальну суму позики яку було отримано відповідачем за умовами додаткової угоди 24 грудня 2021 року.

Судом здійснено власний розрахунок за формулою: Пеня = С x РП x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення.

С = 06.01.2022 до 03.02.2022; РП - 17 703,36; Д - 29.

Згідно вказано розрахунку сума неустойки - 5 133 гривень 97 копійок.

Загальна заборгованість відповідно до графіку станом на 05 січня 2022 року за період прострочення грошового зобов`язання 29 днів складає 17 703 гривень 36 копійок + 5 133 гривень 97 копійок = 22 837 гривень 33 копійки.

Тобто, сума позики, що не була повернута відповідачем позивачу станом:

- на 05 січня 2022 року складала 22 837 гривень 33 копійки (з урахуванням неустойки);

- на 05 лютого 2022 року складала 40 540 гривень 69 копійок;

- на 05 березня 2022 року складала 500 828 гривень 05 копійок.

Одночасно, суд віднімає від вказаної суми боргу частина позики в сумі 68 550 гривень 00 копійок яку було повернуто відповідачем вісьмома платежами з 06 червня 2022 року по 24 квітня 2023 року, що відображено у розрахунку позивача (а.с. 7).

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за укладеним між ними договором позики і додатковою угодою складає 432 278 гривень 05 копійок.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду в частині визначення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з огляду на те, що суд не повно встановив обставини справи, які мали правове значення для її вирішення та не врахував, що укладаючи договір сторони передбачили грошовий еквівалент в доларах США, який мав враховуватись при визначенні розміру заборгованості, суд порушив також норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спірні правовідносини регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Апеляційним судом встановлено, що 05 січня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № К050121-2 відповідно до якого відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 518 918 гривень 40 копійок та зобов`язалася повернути позику до 05 квітня 2021 року (а.с. 4).

В подальшому між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 грудня 2021 року укладено Додаткову угоду до Договору позики № К050121-2 від 05.01.2021 року.

Відповідно до Додаткової угоди Позикодавець ( ОСОБА_2 ) передає у власність Позичальнику ( ОСОБА_1 ), а Позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 495 694 грн 08 к., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,32 грн) на день укладення цього Договору еквівалентно 18 144 долари США 00 центів, встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати 18 144 долари США 00 центів, за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 05.03.2022 року включно.

Також Додатковою угодою встановлено графік повернення позичальником грошових коштів:

- до 05 січня 2022 року включно - сума платежу 17 703 грн 36 к., що еквівалентно 648 Доларів США 00 центів;

- до 05 лютого 2022 року включно - сума платежу 17 703 грн 36 к., що еквівалентно 648 Доларів США 00 центів;

- до 05 березня 2022 року включно - сума платежу 460 287 грн 36 к., що еквівалентно 16 848 Доларів США 00 центів.

Крім того, 24 грудня 2021 року ОСОБА_2 складено Розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав позику від ОСОБА_1 24 грудня 2021 року у сумі 495 694 грн 08 к., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,32 грн) на день укладення цього Договору еквівалентно 18 144 долари США 00 центів, згідно договору позики № К050121-2 від 05 січня 2021 року, і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 05 березня 2022 року включно.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, і зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Судом встановлено, що відповідач за Додатковою угодою від 24.12.2021 року до Договору позики № К050121-2 від 05.01.2021 року, отримав від позивача у борг 495 694 грн 08 к., що еквівалентно 18 144 долари США 00 центів.

Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати 18 144 долари США 00 центів, за курсом АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу.

Відповідно до укладеного договору позики сторонами визначено валюту договору долари США.

Сторонами визначено порядок повернення коштів в доларовому еквіваленті, а також передбачено п. 9 Договору умови повернення позики у разі зміни курсу гривні по відношенню до долару США.

Згідно п. 9 Договору позики № К050121-2 від 05.01.2021 року сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США від зазначеного курсу у п. 1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США встановленому в АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором.

Сторонами не заперечується, що станом на дату подання позову, відповідач повернув позивачу лише частину позики в сумі 68 550 грн 00 к., що еквівалентно 1 360 доларів США 00 центів.

Отже, частина неповернутої позики становить 16 784 долара США 00 центів.

Звертаючись з позовом до суду позивач, враховуючи курс встановлений в АТ КБ «ПриватБанк» на день звернення, визначив суму заборгованості в гривнях, що еквівалентно 16 784 долара США 00 центів.

Суд першої інстанції, встановивши факт невиконання відповідачем грошового зобов`язань за договором позики, дійшов вірного висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту, шляхом стягнення в судовому порядку з відповідача частини неповернутої суми, разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу на умови договору та положення ч. 2 ст. 533 ЦК України. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що залишок боргу, враховуючи неустойку, становить 427 144,08 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16 784 долара США 00 центів в гривневому еквіваленті по комерційному курсу продажу долару встановленому в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, оскільки саме такий порядок повернення боргу передбачено сторонами в договорі.

Саме таке формулювання резолютивної частини рішення суду відповідає ст. 533 ЦК України та умовам договору, укладеного між сторонами в даній справі.

При цьому колегія суддів застосовує такі висновки верховнго суду:

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Зі змісту укладеного між сторонами договору та поданої позовної заяви вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом мав на меті отримати від відповідача борг в сумі, яка б відповідала доларовому еквіваленту на момент повернення відповідачем боргу, про що сторони домовились в договорі.

Тобто, зазначивши в рішенні формулювання, яке відповідатиме, як змісту домовленості сторін так і ст. 533 ЦК України, апеляційний суд забезпечить вирішення спору за вищенаведеним договором, без необхідності повторного звернення з додатковими позовами в залежності від дати виконання боржником ухваленого рішення та строків повернення грошових коштів боржником.

Посилання відповідача на те, що курс долара по відношенню до гривні визначено сторонами та має враховуватись станом на 05 березня 2022 року, є помилковим та не відповідає умовам договору.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки стягнення неустойки колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами погоджено строк виконання зобов`язання до 05 березня 2022 року включно. Також сторонами погоджено графік повернення позики - платежі та строки, а також відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 11 Договору визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Як вже було зазначено апеляційним судом, Додатковою угодою встановлено графік повернення позичальником грошових коштів:

- до 05 січня 2022 року включно - сума платежу 17 703 грн 36 к.

- до 05 лютого 2022 року включно - сума платежу 17 703 грн 36 к.

- до 05 березня 2022 року включно - сума платежу 460 287 грн 36 к.

Таким чином за період з 06 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року заборгованість відповідача складала 17 703 грн 36 к., тому неустойка має нараховуватись саме на вказану суму.

Посилання позивача на те, що розрахунок має здійснюватись на заборгованість за договором позики на суму 495 694 грн 08 к., не відповідає умовам договору погодженому сторонами.

Право на нарахування неустойки на всю суму заборгованості виникло у позивача після спливу встановленого Додатковою угодою до Договору строку на виконання зобов`язання, тобто з 06 березня 2022 року.

Разом з тим, як встановлено в п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі позивачем вказано період за який нараховується неустойка з 06 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, разом з тим позивачем при зверненні до суду з позовом при здійснені розрахунку неустойки вказано період з 06 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року.

Жодних заяв, що вказували на те, що позивачем при подачі позову допущено описку, матеріали справи не містять, заяви про зміну позовних вимог позивачем також не подано.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тому апеляційний суд не розглядає вимоги позивача про стягнення неустойки до 24 лютого 2022 року, а лише зазначений в розрахунку період до 03 лютого 2022 року.

Аналізуючи здійснений позивачем розрахунок неустойки за період з 06 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року, апеляційний суд вважає, що такий розрахунок є необґрунтований та помилковий.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру (5 133 грн 97 к.) та періоду за який має стягуватись неустойка з відповідача.

Суд здійснював розрахунок неустойки за формулою:

Пеня = С x РП x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення.

С = 17 703 грн 36 к.; РП = 1 %; Д = 29 днів (з 06 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року).

Пеня = 17 703,36 * 1 * 29 : 100 = 5 133, 97 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за період з 06 січня 2022 року до 03 лютого 2022 року у розмірі 5 133 грн 97 к.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись вказаними нормами процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 16 784 долари США в гривневому еквіваленті по комерційному курсу продажу долару встановленому в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, а також 5 133 грн 97 к. неустойки за період з 06 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року.

Оскільки апеляційним судом рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року скасовується та ухвалюється нове, таким чином підлягають розподілу судові витрати.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду позовні вимоги задоволено на 72,75%.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні із даним позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 726 грн 26 к., також за подання апеляційної скарги позивачем сплачено 13 089 грн 39 к.

Тому, враховуючи положення ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам: за подання позовної заяви у розмірі 6 348 грн 35 к.(8726,26 * 72,75%), за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 9 522 грн 52 к. (13 089,39 * 72,75%), а всього 15 870 грн 87 к.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 16 784 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) долари США в гривневому еквіваленті по комерційному курсу продажу долару встановленому в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) неустойку в розмірі 5 133 (п`ять тисяч сто тридцять три) гривні 97 к.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 15 870 гривень 87 к. (п`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень 87 к.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.11.2023 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська