КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/2098/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва

від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Рада 6» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за

житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову вказувало, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

15 вересня 2006 року сторонами укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг.

Проте покладені договором зобов`язання відповідач не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 15 092,26 грн за період з 1 січня 2018 року до 31 травня 2019 року.

За таких обставин ТОВ «Рада 6» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги, 3% річних, інфляційні втрати та пеню у загальному розмірі 25 919,38 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 6» 15 092,26 грн у відшкодування заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати у розмірі 929,81 грн, 3 % річних у розмірі 300,41 грн та пеню у розмірі 9 596,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 6» 1 921 грн у відшкодування судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 8 січня 2020 року справу передано на розгляд до Дзержинського районного суду міста Харкова за підсудністю. Водночас ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2020 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Вважає, що договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг є недійсним, оскільки вона його не підписувала.

Крім того, вказує, що розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені нічим не підтверджений.

ТОВ «Рада 6» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів. Вказало, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам. Задовольняючи позов, суд першої інстанції належним чином оцінив всі обставини справи і ухвалив рішення з додержання норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення є законним і обґрунтованим.

Зазначило, що договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг недійсним не визнавався, тому доводи заявника у цій частині є необґрунтованими.

ТОВ «Рада 6» зауважило, що нарахування пені передбачено пунктом 8 договору у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини першої статті 368 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи наявні докази того, що позивач є балансоутримувачем, який обслуговує будинок АДРЕСА_2 , та виконавцем житлово-комунальних послуг, що надавалися власникам квартир.

Проте, відповідач за надані позивачем послуги оплату не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 15 092,26 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 6 листопада 2004 року.

15 вересня 2006 року ОСОБА_1 та ТОВ «Рада 6» укладено договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг.

Умовами вказаного договору передбачено, що ТОВ «Рада 6» забезпечує власнику послуги з утримання будинку (споруд) та прибудинкової території, нормативно встановленими тарифами житлово-комунальних послуг, (централізоване водо-, теплопостачання та водовідведення), послуг з санітарно-технічного обслуговуванню будинку, диспетчеризація і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування водостоків, люків, димовентиляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішніх та зовнішніх тепло- та електропроводів будинку, дезінсекцію, дератизацію, санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень, освітлення та опалення місць загального користування будинку, послуги аварійної служби, підготовку будинку до експлуатації у осінньо-зимовий період, обслуговування технічного обладнання квартири та ведення особового рахунку. Також підприємством надається комплекс відновлених робіт по будинку (проведення робіт по відновленню його конструкцій та систем інженерного обладнання, а також підтримання експлуатаційних якостей, не пов`язаних із зміною основних техніко-економічних показників) у разі необхідності - надання інженерно-технічних, юридичних консультацій, надання послуг понад норми, що встановленні державними органами для житлово-комунальних послуг.

У свою чергу, власник зобов`язується забезпечити оплату отриманих вищевказаних послуг у квартирі АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 договору, встановлено, що платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 8 договору закріплено, що за несвоєчасне внесення на рахунок підприємства плати, передбаченої цим договором, власник повинен сплачувати пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої

статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг від 15 вересня 2006 року ТОВ «Рада 6» було виконавцем комунальних послуг, здійснювало облік і збір платежів за такі послуги, надані у будинку АДРЕСА_3 .

Враховуючи, що відповідач є власником квартири власником квартири АДРЕСА_1 та користується житлово-комунальними послугами, що нею не заперечувалося, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність у неї обов`язку здійснювати оплату наданих їй житлово-комунальних послуг.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи заявника про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 8 січня 2020 року справу № 757/44906/19-ц передано на розгляд до Дзержинського районного суду міста Харкова за підсудністю.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2020 року справу № 757/44906/19-ц направлено за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року прийнято справу № 757/44906/19-ц до провадження Печерського районного суду міста Києва.

Частиною першою статті 378 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Водночас частиною другою вказаної статті передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як встановлено судом першої інстанції від ОСОБА_1 відзив на позовну заяву ТОВ «Рада 6» не надходив.

Апеляційна скарга також не містить відомостей про заявлення ОСОБА_1 у суді першої інстанції про непідсудність справи Печерському районному суду міста Києва.

За таких обставин правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) відсутні.

Крім того, з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 червня 2020 року в апеляційному порядку не оскаржила.

Твердження заявника про недійсність договору про управління будинком, надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних послуг від 15 вересня 2006 року колегією суддів також відхиляються, оскільки вказаний правочин недійсним не визнавався.

Апеляційний суд погоджується з доводами ТОВ «Рада 6», викладеними ним увідзиві на апеляційну скаргу в цій частині.

Доводи заявника про те, що розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені нічим не підтверджений, судом апеляційної інстанції також не приймаються, оскільки ОСОБА_1 наданий ТОВ «Рада 6» розрахунок жодними доказами не спростовано.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на те, що доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не наведено і не надано, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, зібраним доказам дано правильну правову оцінку, а ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Оскільки суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В. В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник