Єдиний унікальний номер 725/6200/23
Номер провадження 2/725/738/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

та представника позивача ОСОБА_1 в режимі ВКЗ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що відповідач, під час виконання своїх трудових обов`язків (проходження військової служби в Тернопільському зональному відділі військової служби правопорядку), 24.10.2018 року о 12 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем марки «Чері Тігго» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31.01.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо відповідача за ст. 124 КУпАП по факту вказаної ДТП закрито з підстав закінчення строків передбачених ст. 38 КУпАП.

На момент зазначеної ДТП цивільна відповідальність відповідача не була застрахована та майнова шкода внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Чері Тігго» д.н.з. НОМЕР_2 була відшкодована МТСБУ. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2020 року, яке залишене без змін постановою західного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 року, стягнуто в порядку регресу з позивача на користь МТСБУ 11123,28 грн. майнової шкоди та 1870 грн. судового збору. Вказане судове рішення було виконане позивачем 18.03.2021 року.

З урахуванням наведеного, вважає, що у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, оскільки позивач фактично відшкодував завдану ним шкоду третій особі під час несення військової служби.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача в порядку зворотної вимоги вартість виплаченого відшкодування в сумі 11123,28 грн. та судовий збір в сумі 2684 грн.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому відповідач позов не визнав та пояснив, що ст. 1172 ЦК України покладено обов`язок відшкодування шкоди завданої працівником при виконанні трудових обов`язків на роботодавця. Крім того, з урахуванням вимог п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" його звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням. Таким чином, вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки він не є суб`єктом, який несе відповідальність за вказану шкоду.

В судовому засіданні представник позивача приймав участь в режимі ВКЗ, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в тексті відзиву просив справу слухати без його участі, оскільки на даний час проходить військову службу за межами Чернівецької області.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, суд приходить до висновку про можливість вирішення даного спору за відсутністю відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, судом встановлено, що постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31.01.2029 року відмовлено в притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП (очевидна технічна описка в резолютивній частині постанови щодо статті КУпАП) по факту ДТП, яка мала місце 24 жовтня 2018 року приблизно о 12 год. 05 хв. на автомобільній дорозі Р-43 Тернопіль-Ланівнці 6км+900м, за участю автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Чері д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаною постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а/с 18).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2020 року, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2021 року, стягнуто з Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку на користь МТСБУ 11123,28 грн. завданих збитків в порядку регресу та 1870 грн. в рахунок повернення сплаченого позивачем судового збору (а/с 27, 34).

Зазначеними судовими рішення господарської юрисдикції встановлено наступне.

Так, вказана вище дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення обома водіями п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , на момент скоєння ДТП належав Тернопільському зональному відділу Військової служби правопорядку. Згідно витягу із наказу начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку за №371 від 26.12.2017 "Про допуск до експлуатації автомобільної техніки зонального відділу", з метою виконання завдань за призначенням, для забезпечення правильного застосування та ощадливості витрати пального, мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, запчастин в зональному відділі, до експлуатації автомобіля ВАЗ -2107, військовий номер НОМЕР_1 був допущений, зокрема, інспектор відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху прапорщик ОСОБА_2 , який на момент скоєння ДТП і перебував за кермом вказаного автомобіля. 25.10.2018 року ОСОБА_2 повідомив Моторно (транспортне) страхового бюро України про вказану вище дорожньо-транспортну пригоду. 30.10.2018 року власник пошкодженого автомобіля марки CHERY д. звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування та 07.05.2019 року МТСБУ перераховано на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 11 123,28 грн.

Також, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2020 року встановлено, що саме Тернопільський зональний відділ військової служби правопорядку є особою, яка відповідальна за шкоду, заподіяну власнику легкового автомобіля CHERY TIGGO, державний номерний знак НОМЕР_2 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 24.10.2018 року та зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану діяльністю його працівника щодо використання такого транспортного засобу, на загальних підставах, оскільки цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб, на момент ДТП застрахована не була.

Відповідно до копії виписки від 18.03.2021 року про безспірне списання коштів, позивачем на користь МТСБУ було переховано грошові кошти в сумі 11123,28 грн. та 1870 грн. (а/с 39).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2015 року ОСОБА_2 видане посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 відповідно до якого він має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а/с 87).

Згідно п.13.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач, як учасник бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, і відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, проводить МТСБУ, але виключно в межах встановленого законом ліміту.

При цьому, наявність у відповідача статусу учасника бойових дій та пов`язаної з таким статусом пільги не звільняє останнього, як учасника цивільно-правових відносин, від загального обов`язку щодо відшкодування збитків, завданих з власної вини внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, якщо зокрема розмір таких збитків перевищує ліміт відповідальності МТСБУ.

За змістом п. 38.2.1, 38.2.5 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що відповідач, як учасник бойових дій, може нести відповідальність за завдану ним шкоду в результаті ДТП у випадку якщо розмір завданої школи перевищує ліміт відповідальності МТСБУ, оскільки саме на МТСБУ покладено обов`язок відшкодування шкоди внаслідок ДТП винуватцем якої є особа зі статусом учасника бойових дій.

Таким чином, на відповідача не може бути покладений обов`язок по відшкодуванню завданої ним шкоди внаслідок ДТП, яка мала місце 24.10.2018 року о 12 год. 05 хв за участю транспортних засобів марки «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_1 та «Чері Тігго» д.н.з. НОМЕР_2 .

З огляду на вище викладене, відповідач не може нести регресну відповідальність на підставі ст. 1191 ЦК України перед позивачем з тих підстав, що на останнього не може бути покладений обовязок по відшкодуванню шкоди завданої водію транспортного засобу марки «Чері Тігго» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 внаслідок вказаної ДТП, оскільки обов`язок відшкодування такої шкоди законом покладено на МТСБУ.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування МТСБУ на відповідача, за відсутності обставин визначених у п. 38.2.5 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суперечить меті пільги встановленої п.13.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для учасника бойових дій.

Також, варто зазначеними, що на даний час питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців врегульовані Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», на який в тексті позовної заяви також посилається позивач, та який набрав чинності 31 жовтня 2019 року. Натомість, такий Закон до спірних правовідносин застосований бути не може з огляду на те, що не діяв на момент ДТП, а також цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1172, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 106, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Тернопільського зонального відділу військової служби правопорядку до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України або в той самий строк безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 07.11.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна