Номер провадження: 22-ц/813/6889/23
Справа № 522/8172/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

04 липня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , призначення опікуном ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є бабусею малолітньої ОСОБА_3 . Донька позивачки - ОСОБА_4 померла. Батько дитини після розлучення його з донькою позивачки в 2014 році з дитиною спілкувався кілька разів на рік. Після смерті матері дитини, батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і з того моменту бачив доньку двічі - на похованні матері у березні 2019 року та одного разу, коли приїхав в м. Одесі надати дозвіл на зарахування до іншої школи. Дитини з березня 2019 року мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Дитина в повній мірі розуміє ситуацію, що склалася і спонукала позивачку ініціювати вирішення питання, вважаючи відповідача чужою для себе людиною. Позивачка ще в 2019 році зверталася до Приморської районної адміністрації у м. Одесі з заявою про встановлення опіки над онукою, втім отримала відповідь про можливість розгляду даного питання у разі позбавлення батька батьківських прав. У позивача відсутні дані про доходи відповідача, тому розмір аліментів заявлений у мінімальному гарантованому розмірі - 1/4 частина всіх доходів.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

09 січня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, вказував, що йому перешкоджають у спілкуванні з дитиною. Вказує, що він звертався до органу опіки та піклування з метою забрати донько в свою сім`ю, після смерті її матері, втім питання так і не було вирішено. Наразі відповідач не може з`явитися до суду, адже проходить військову службу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів задоволено частково. Призначено ОСОБА_2 опікуном малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 04.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині встановлення опіки та стягнення аліментів та постановити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що він не самоусунувся від виховання дитини, завжди був та залишився свідомим та люблячим батьком. Поведінка позивачки ОСОБА_2 свідчить про умисні дії з її боку щодо фактичного блокування їх з донькою відносин, маніпулювання свідомістю дитини та руйнуванням психіки доньки.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив на позовну заяву вмотивовано тим, що скаржником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів, викладених у апеляційній скарзі.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення першої інстанції оскаржується лише у частині задоволених позовних вимог, а тому підлягає апеляційному перегляду виключно у цій частині.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася донька - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.18).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 08.07.2008 по 14.07.2014 (а.с.21-22).

ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 (а.с.19).

ОСОБА_5 в результаті укладення шлюбу 20.10.2015 з ОСОБА_6 змінила прізвище як ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с.23).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Згідно із довідки Одеської загальноосвітньої школи №77 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 30.05.2022 ОСОБА_3 є ученицею 5-Б класу, яка проживає з бабусею ОСОБА_2 . Вихованням дитини займається бабуся, батько ОСОБА_1 не відвідує шкоду, не цікавиться успіхами дитини, батьківські збори жодного разу не відвідував (а.с.35).

Згідно із акту тренера Одеської команди Cheerteam «Secret» ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_3 з 01.1.02019 займається у команді черлідинга, тренування та костюми оплачує бабуся та тітка, батько ОСОБА_1 не з`являвся, успіхами дитини не цікавився (а.с.41).

Також ОСОБА_3 займається у студії повітряної акробатики «Sky fly» з 2021 року, дитину приводить і забирає бабуся і тітка, ОСОБА_1 не з`являвся, оплату не вносив (а.с.42).

ОСОБА_2 зверталася до служби у справах дітей Одеської міської ради 14.03.2019, 30.05.2019, до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 03.06.2019, до відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування в питаннях визначення місця проживання дитини та встановлення опіки (а.с.25, 26, 27, 28).

Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила ОСОБА_2 , що батько дитини є її законним представником, адже не позбавлений батьківських прав (а.с.30).

Також Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила ОСОБА_2 , що немає підстав для визначення місця проживання дитини, адже вона і так проживає з бабусею і батько не чинить цьому перешкод (а.с.31).

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради роз`яснила ОСОБА_2 , що для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька (а.с.33).

Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила, що ОСОБА_1 не надав згоду на виїзд Кароліни за кордон (а.с.34).

Згідно із характеристики наданої заступником директора центру начальником служби Центральних ремонтних майстерень, ОСОБА_2 працює на посаді інженера з виробництва ІІ кат. виробничо-технічного відділу Центральних ремонтних майстерень, має високий професіональних рівень в рамках займаної посади, самостійна в роботі, ініціативна, працьовита, відповідальна, сумлінна, організована, дисциплінована, енергійна, творчо підходить до поставленої справи (а.с.36).

Дохід ОСОБА_2 на займаній посаді за період серпень 2021 - травень 2022 склав 107 574,59 грн (а.с.37).

ОСОБА_2 станом на 08.06.2022 до кримінальної відповідальності не притягалася, незнятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.38).

ОСОБА_2 має у власності частку квартири АДРЕСА_2 (а.с.40).

З показань свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_1 не бере участь у вихованні ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 є старшиною 2 статті в військовій частині НОМЕР_6 , згідно із службового посвідчення дійсного до 31.12.2027 року (а.с.80).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/2108/1 вих. від 05.04.2023, комісія вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с.107-112).

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини.

Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, набула чинності 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

На разі батько ОСОБА_1 не займається вихованням доньки ОСОБА_3 , адже проходить військову службу, що є об`єктивною причиною та не може вважатися самоусуненням від здійснення батьківських обов`язків.

В матеріалах справи відсутні дані, які б негативно характеризували відповідача як особистість чи члена суспільства, а доказування не може ґрунтуватися лише на показах свідках.

Щодо вимоги про призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , суд вважає, що така вимога є обґрунтованою, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

В проекту висновку служби у справах дітей Одеської міської ради №07/2583 від 21.03.2023 надано позитивну оцінку позивачу ОСОБА_2 та в пункті 2 прохальної частини вказано: «розглянути питання про доцільність/недоцільність призначення опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 » (а.с.94-96).

Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надав лише висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Верховний Суд у постанові від 23.09.2020 при розгляді справи № 484/920/18 вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Наведені в статті ознаки позбавлення батьківського піклування свідчать про об`єктивну неможливість здійснювати батьками піклування над дитиною. Перебування батька дитини в Збройних Силах України також є об`єктивною неможливість здійснювати піклування над дитиною, а за умови, що мати дитини померла, дитина фактично позбавлена батьківського піклування.

Тому, склалася ситуація, що законний представник ОСОБА_3 не може реалізовувати права дитини та діяти в її інтересах, оскільки перебуває на службі в Збройних Силах України, а бабуся, з якою проживає дитина та яка доглядає за дитиною, не може діяти в її інтересах, адже не є законним представником.

Враховуючи, ситуацію, що склалася, призначення опікуна малолітній ОСОБА_3 є необхідною мірою для забезпечення її найкращих інтересів та надання можливості бабусі діями в інтересах дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно із п.2 ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Згідно із ч.ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідачем не доказано перебування на його утриманні інших утриманців, тому враховуючи вищевикладене, вимоги позивача, суд першої інстанції правильно вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, яка призначається опікуном малолітньої ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи безумовний обов`язок батька дітей утримувати їх до досягнення повноліття, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не досліджував питання неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 .

Крім того, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його доньки ОСОБА_3 , з мотивів, зокрема, наявності бажання спілкування батька із дитиною.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Малолітньою особою у розумінні ЦК України є особа, яка не досягла віку чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 31 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 досягла віку чотирнадцяти років.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Дришлюк А.І. перебував у відпустці з 30 по 31 жовтня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2023 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк