Провадження № 22-ц/802/979/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

державного виконавця Бондарука В. П.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

представника стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бондарука Павла Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина Республіки Шрі ОСОБА_3 за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року заступник начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Другий ВДВС у. м. Луцьку ЗМУ МЮ) (м. Львів) Бондарук П. В. звернувся до суду із зазначеним поданням, обґрунтовуючи його тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 69526375 з примусового виконання рішення суду у цивільній справі № 753/20591/21 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості за розписками від 15 листопада 2019 року та 18 листопада 2020 року у загальному розмірі 427 780 грн 74 коп., а також судового збору у розмірі 4 277 грн 90 коп.

Зазначав, що боржник, який є громадянином Республіки Шрі ОСОБА_6 та постійно проживає на території України, ухиляється від виконання рішення суду. Боржник будучи обізнаним про наявність у нього невиконаних зобов`язань, свідомо ухиляється від їх виконання. Оскільки ОСОБА_4 не є резидентом України, наявне обґрунтоване побоювання, що з метою уникнення стягнення він може покинути територію держави Україна.

Ураховуючи наведене, заступник начальника Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) Бондарук П. В. просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина Республіки Шрі ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року подання заступника начальника Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) Бондарука П. В. задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина Республіки Шрі ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , видана 10 лютого 2016 року, орган що видав 8001, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до виконання зобов`язань у виконавчому провадженні № 69526375.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві заступник начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондарук П. В. просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення державного виконавця, представників боржника та стягувача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 69526375 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22 червня 2022 року Дарницьким районним судом м. Києва по цивільній справі № 753/20591/21 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості за розписками від 15 листопада 2019 року та 18 листопада 2020 року в загальному розмірі 427 780 грн 74 коп., а також судового збору у розмірі 4 277 грн 90 коп. (а.с.3-5).

В ході здійснення виконавчого провадження № 69526375 державним виконавцем встановлено, що у боржника ОСОБА_4 , який є громадянином Республіки Шрі Ланка, на території України будь-яке майно (рухоме чи нерухоме), або грошові активи, на які можливо було б звернути стягнення відсутні (а.с.9, 11).

Неодноразові заходи спрямовані на здійснення виконавчого провадження, які проводилися за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 , виявилися безрезультатними по причині відсутності останнього за такою адресою.

У свою чергу, уся поштова кореспонденція, яка неодноразово надсилалася боржнику за адресою зареєстрованого місця проживання та за адресою здійснення підприємницької діяльності ввіреної йому юридичної особи поверталася адресанту без вручення.

Судом також встановлено, що боржник ОСОБА_4 в добровільному порядку рішення суду не виконав, жодних грошових коштів на погашення існуючої заборгованості за судовим рішенням по цивільній справі №753/20591/21 не сплатив, від виконання рішення суду ухиляється та перешкоджає його виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 19 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, як захід забезпечення виконання судового рішення, може бути застосоване судом у разі, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. При цьому, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, встановлені судом першої інстанції обставини та наведені норми матеріального права, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що заступник начальника Другого ВДВС у. м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) Бондарук П. В. відповідно до ст. 81 ЦПК України довів та надав належні і допустимі докази на підтвердження тих обставин, що боржник ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим листом, виданим 22 червня 2022 року Дарницьким районним судом м. Києва по цивільній справі № 753/20591/21, про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 заборгованості за розписками від 15 листопада 2019 року та 18 листопада 2020 року у загальному розмірі 427 780 грн 74 коп., а також судового збору у розмірі 4 277 грн 90 коп., у зв`язку з чим дійшов цілком правильного висновку про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання ним зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Крім того, суд вважав, що існує обґрунтоване припущення, що з метою уникнення стягнення боржник ОСОБА_4 може покинути територію України, оскільки він є громадянином Республіки Шрі ОСОБА_6 , та з врахуванням розміру його заборгованості, що підлягає стягненню та факт ухилення останнього від виконання судового рішення.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про задоволення подання заступника начальника Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) Бондарука П. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина Республіки Шрі ОСОБА_3 є законною та обґрунтованою.

У своїх доводах апеляційної скарги представник боржника ОСОБА_4 покликався про те, що боржник ОСОБА_4 не був обізнаний про розгляд справи та рішення Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі № 753/20591/21, оскільки не був повідомлений про розгляд справи, не отримував поштову кореспонденцію від державного виконавця, не був обізнаний про наявність виконавчого провадження. Вказані обставини, на його думку, свідчать про відсутність факту ухилення боржника від виконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем не надано доказів того, що боржник після відкриття виконавчого провадження ухилявся від виконання рішення суду.

Проте такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні, як це передбачено ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно відмітки у виконавчому документі боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 03 серпня 2022 року згідно списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів боржнику ОСОБА_4 рекомендованим листом № 281 направлено постанову про відкриття виконавчого провадження. Про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, свідчать безрезультатні заходи примусового стягнення заборгованості застосовані в процесі виконання судового рішення. Станом на 03 жовтня 2023 року боржник не вжив жодних заходів для часткового виконання судового рішення та не надав до державної виконавчої служби чи до суду доказів про неможливість його виконання.

Під час апеляційного розгляду справи також встановлено, що боржник ОСОБА_4 вибув з держави Україна 01 березня 2022 року і станом на 23 жовтня 2023 року не повертався. З наданих представником боржника ОСОБА_1 копій квитанцій від 16 жовтня та від 31 жовтня 2023 року вбачається, що боржником на виконання судового рішення по виконавчому провадженню № 69526375 було сплачено 3 800 грн та 4 000 грн відповідно.

Разом з тим, вказані обставини, зокрема, часткове погашення боргу по вказаному виконавчому провадженню, не можуть бути підставою для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки вони не існували ні на час звернення державного виконавця до суду з поданням, ні на час розгляду справи судом першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника боржника з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді: