ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2545/23 Провадження № 2/636/1304/23
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Буніна Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Бруславської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання її такою, що втратила право користування житловою квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому та третім особам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована колишня дружина ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка фактично за місцем реєстрації ніколи не проживала, особистих її речей у квартирі немає, коштів на оплату комунальних послуг вона не надає, місце її знаходження не відоме. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 рішенням суду розірвано 25.03.2021. Реєстрація відповідача у зазначеному житловому приміщені створює для позивача як власника будинку перешкоди у вільному користуванні своїм майном, оскільки він несе додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Сторони в судове засідання не з`явились, позивач та треті особи надали суду заяви про підтримання позовних вимог, та розгляд справи без їх участі. Позивач не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, відзив на позов не подавала.
Враховуючи, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив на позов не подавала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належить на прав приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (по частці кожному), що підтверджується копією свідоцтва про прраво власності від 18.08.2006 серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17.07.2010 серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 01.11.2017. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25.03.2021 по справі №636/3161/20 (н/п 2/636/210/21) вказаний шлюб розірвано.
Згідно довідки від 14.01.2021, виданої головою вуличного комітету (старшого будинку АДРЕСА_2 ) у вказаній квартирі фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ОСОБА_8 - ОСОБА_9 зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає. Аналогічну довідку видано 01.06.2023.
Згідно акту про непроживання за місцем реєстрації, складеного 14.01.2021 року головою ОСББ «Янтраний» в присутності сусідів, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ніколи не проживала і не проживає на теперішній час. Аналогічні акти складено 14.01.2022 та 12.01.2023.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття.
На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, житловою площею квартири не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у квартирі позивача та третіх осіб наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новоголівка, Джалілабадського району, Азербайджан, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя