справа № 278/2204/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Дарії Кравчук, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами у останній редакції (а.с.181 т.2) позивачка просила суд ухвалити рішення, якими:

--скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі за текстом скорочено УВДФСС) № 01-38-к від 12 квітня 2023 року про звільнення;

--поновити позивачку на аналогічній або рівнозначній посаді;

--стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу викликаного незаконним звільненням і матеріальну допомогу на оздоровлення.

Розгляд справи відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, однак у подальшому здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання й залучено належних учасників (а.с.214 т.2).

У судовому засідання представник позивачки вимоги підтримав й просив задовольнити. Власну позицію обґрунтовував наступним. Унаслідок реорганізації УВДФСС у ГУПФУ позивачці мали запропонувати аналогічну посаду. Наявність лише посад державної служби у правонаступника, на переконання позивачки, не є перепоною у переведенні, оскільки наразі воєнний стан і конкурс на заміщення вакантних посад не проводиться. Таким чином, звільнення вважає протиправним, а викликаний цим вимушений прогул просить компенсувати стягненням середнього заробітку.

Представниця відповідача у судовому засіданні вимог не визнала й просила у зв`язку із цим ухвалити відповідне судове рішення. Заперечення позову ґрунтуються на наступному. Звільнення позивачки, на переконання відповідача, здійснено у порядку і спосіб передбачений законодавством України без порушень, що не дає підстав для задоволення заявлених й розглядуваних вимог. Посилання позивачки на воєнний стан і у зв`язку із цим спрощений порядок прийняття на державну службу не надають права на переведення. Більше того, відповідач був зацікавлений у прийнятті на роботу вивільнюваних працівників УВДФСС, оскільки у штат ГУПФУ ще у 2022 році введені нові посади з метою організації виконання відповідних обов`язків держави. З цією метою доводилась інформація і працівники УВДФСС погоджувались переходити на державну службу за відповідним порядком. У переліку даних працівників була і позивачка, яка скеровувала відповідну заяву на адресу ГУПФУ, однак за конкурсом не пройшла і вирішила звернутись до суду із даним позовом.

Заслухав пояснення учасників розгляду й дослідив надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Позивачка є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області, отримувала код платника податків (а.с.23-22 т.1).

Заявниця працювала в УВДФСС на різних посадах з 12 січня 2011 року і звільнена з посади заступника начальника відділу медичних і соціальних послуг 18 квітня 2023 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 01-30-к від 12 квітня 2023 року) (а.с.27-33 т.1; а.с.7-9 т.3).

19 січня 2023 року створено і 1 лютого 2023 року доведено попередження про наступне звільнення позивачки (а.с.34 т.1).

ГУПФУ скеровувало на адресу УВДФСС (перед реорганізацією) чисельні звернення з приводу наявності вакантних посад, які можна зайняти шляхом переходу на державну службу. Посада за трудовим договором була одна і переважне перед позивачкою право на призначення шляхом переводу мав інший працівник УВДФСС. Інших вакантних посад за трудовим договором ГУПФУ не мало (а.с.65-190 т.1;а.с.57-85;116-172 т.2 а.с.27-38 т.3).

13 січня 2023 року заступник Міністра економіки на адресу Міністерства соціальної політики скерував лист, яким повідомив, наступне. Автор листа, розглянувши відповідне звернення констатував, що не передбачено законодавством України порядку переведення працівників, які працюють за трудовим договором на державну службу (а.с.13-15,54-56,243-245; 248-252 т.2).

ГУПФУ починаючи з 9 грудня 2022 року розміщувало в інтернет ресурсах інформацію про наявність вакантних посад (а.с.86-115 т.2).

Позивачка за наслідками подання документів на зайняття вакантних посад у ГУПФУ у Житомирській області не пройшла співбесіду (а.с.246-247 т.2).

16 січня 2023 року виконавча дирекція Фонду соціального страхування України видало наказ № 9-од, яким скоротила увесь штат та чисельність, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18 квітня 2023 року.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації). Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень (ст. 49-2 КЗпП України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проєктів програм, концепцій, стратегій, проєктів законів та інших нормативно-правових актів, проєктів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ст. 1 Закону України "Про державну службу").

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами КМУ та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. ч. 1 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу").

У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад (ч. 5 ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (п. 19 ППВСУ № 9 від 6 листопада 1992 року).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини й усталену судову практику у даній галузі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не вважає дії відповідача протиправними і такими, які вимагають судового захисту у обраний позивачкою спосіб. Досліджені докази, що надавались сторонами у призмі законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, на переконання суду, не свідчать про порушення прав позивачки при її звільненням. Наказ про звільнення у зв`язку із реорганізацією ФСС видано через зміни у законодавстві з метою удосконалення правових основ організації та діяльності органу шляхом його трансформації у ПФУ. Правові основи діяльності ФСС передбачали працевлаштування працівників за трудовим договором. У свою чергу ПФУ здійснює діяльність із залученням державних службовців. Ліквідація ФСС відбулась шляхом передачі її функцій ПФУ. У зв`язку із цим завчасно, до звільнення у ФСС, розширено штат ПФУ для залучення працівників, які мають виконувати функції, на той час, ліквідовуваного органу. Працівники ФСС, у даному випадку дирекції, повідомлялись про це ще до попередження про реорганізацію і наступне вивільнення. Було розпочато централізований процес прийняття працівників ФСС на роботу у ПФУ. Працівники УВДФСС, зокрема і позивач ще до закінчення 2022 року, тобто до попередження щодо звільнення, скористалась таким порядком і подала відповідну заяву для прийняття на державну службу, однак не пройшла співбесіду.

Одночасно, ФСС у процесі реорганізації вирішувало питання щодо можливості переведення працівників у ПФУ у зв`язку із чим зверталось за відповідними роз`ясненнями. Отримавши негативну відповідь щодо можливості переведення розпочато процес трансформації ФСС у ПФУ і залучення працівників з ліквідовуваного органу на державну службу до правонаступника.

Аналіз таких фактичних обставин справи, суд вважає, свідчить про вжиття обома органами заходів щодо залучення вивільнюваних працівників до виконання тих самих обов`язків у іншій установі, хоча не зобов`язано цього робити.

Таким чином, звільнення позивачки відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства. Зокрема і попередження про наступне звільнення здійснено завчасно.

Пропозиції перевести на іншу роботу не могло бути за відсутності рівнозначних посад в ПФУ. Посада державної служби не є рівнозначною, оскільки інші умови прийняття на неї. Так, серед інших і тотожних умов прийняття на роботу за трудовим договором, державна служба передбачає ряд додаткових вимог, зокрема володіння державною мовою, надання відповідного підтверджуючого сертифікату про це чого не вимагається при прийнятті на роботі за трудовим договором. Саме тому переведення на таку посаду здійснити не можливо, оскільки у процесі переведення від працівника вимагається лише згода. Вимагати інших документів не допускається.

Посилання позивачки на воєнний час і у зв`язку із цим застосування спрощеної процедури добору на державну службу не спростовує зазначені раніше висновки суду про можливість переведення з роботи за трудовим договором на державну службу, оскільки, як зазначалось вище у даному рішенні, державна служба вимагає наявності у особи ряду додаткових знань та вмінь підтверджених відповідними документами, що і здійснюється хоча і без конкурсу однак із обов`язковою їх наявністю.

Інша похідна вимога про стягнення середнього заробітку задоволеною бути не може через відсутність встановленого факту вимушеного прогулу викликаного незаконним звільненням.

Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених останньою та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 7 листопада 2023 року.

Суддя Євген Татуйко