ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 953/15551/20

провадження № 22ц/818/1508/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року в складі судді Губської Я.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 10 липня 2017 року.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15 червня 2020 року має заборгованість в розмірі 1 454 109,35 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 966 950,78 грн, заборгованості за простроченими відсотками 70 955,59 грн, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Також зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 966 950,78 грн, що складається з заборгованості за кредитом.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10 липня 2017 року в розмірі 966 950,78 грн станом на 15 червня 2020 року та судові витрати в розмірі 14 504,26 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року в задоволені позовних вимог Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено.

На вказане рішення суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості в розмірі 198 505,37 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значененя для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував того, що в межах кредитного договору позичальником отримано кредитні картки: НОМЕР_1 від 23 травня 2017 року та НОМЕР_2 від 08 серпня 2017 року зі строком дії до 05/21. Укладення з банком договору від 10 липня 2017 року та отримання кредитних карток відповідачем не оспорювалося. Зазначив, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою НОМЕР_1 , що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказав, що борг в розмірі 198 505,37 грн виник по оригінальній картці НОМЕР_1 . Отже перекази коштів, які зараховані на картку клієнта НОМЕР_1 за період з 28 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року в загальній сумі 198 505,37 грн, призначення яких у виписці відображено як «зарахування переказу на картку», були задвоєними зарахуваннями. Разом з тим клієнт цими коштами скористався, знімав в банкоматі в той же день після зарахування. Це чітко вбачається з виписки по картковому рахунку. Але оскільки зарахування коштів були збійними, клієнт повинен їх був повернути, але не повернув, тому відповідні операції були скасовані та нараховані як заборгованість. З довідки банку вбачається, що картка НОМЕР_1 була закрита лише 08 серпня 2017 року о 11:37:53 годині. Позичальник належними доказами не довів факт повідомлення банку 28-29 липня 2017 року про втрату картки НОМЕР_1 , а тому, враховуючи, що доказів блокування картки НОМЕР_1 матеріали справи не містять, а картка була закрита лише 08 серпня 2017 року кошти, які були задвоєними зарахуваннями та які відповідач використав в своїх цілях шляхом зняття їх готівкою в банкоматах, підлягають поверненню банку. Вважав, що наявність кримінального провадження № 003712 за зверненням відповідача лише 09 жовтня 2017 року з повідомленням про злочин, передбачений частиною 3 статті 190 КК України, не може вважатися доказом заволодіння карткою відповідача третіми особами.

11 серпня 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що зазвичай строк виготовлення банківських карток складає від 1 до 3 тижнів. Разом з тим позивач оспорює те, що він звертався до 08 серпня 2017 року до банку для отримання нової картки. Однак, яким чином картка виготовлена в один день банк не пояснює. Посилався на те, що на фотокартках не він, та він впевнений, що у банку є фотокартки по всіх операціях та хто знімав гроші, і якби то був він, то банк неодмінно ці фото би надав. З виписки вбачається, що 29 липня 2017 року хтось знімає грошові кошти в банкоматі в м. Києві, хоча він весь липень та серпень 2017 року знаходився у м. Харкові та нікуди не виїжджав. При цьому, при відсутньому кредитному ліміті шахрай знімає гроші на суму 20 000,00 грн та залишок стає -13 981,04 грн, що не може бути з відсутнім кредитним лімітом. Далі весь час в період з 29 липня 2017 року по 15 серпня 2017 року проходять очевидно шахрайські операції з його втраченою карткою, яку він вимагав банк заблокувати. Так, по картці проходять різні операції в різних частинах країни. При цьому в один день 03 серпня 2017 року в м. Коростишев, м. Львів, м. Броди, м. Київ. Поряд з цим, з виписки картки вбачається, що шахраї поклали невідомим йому способом на картку такі суми грошових коштів в доларах США, хоча картка є гривневою та не підтримує валютні розрахунки. В період з 14 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року з його втраченої картки знімаються кошти, які були заведені на картку (деталі операції: «відміна задвоєного платежу дебетна частина Р2Р») та на картці залишається -198 505,37 грн. Однак з 08 серпня 2017 року він вже користувався іншою карткою, яку видав банк НОМЕР_2 , що вбачається з виписки по особовому рахунку, а тому йому не відомо, як можливо по неактивній картці зробити таку заборгованість. Зазначив, що жодний нормативно правовий акт не містить поняття, яке вказує позивач, як «задвоєний платіж». Таким чином, якщо помилка з вказаним задвоєним платежем відбулась зі сторони банку, то саме банк повинен нести відповідальність. Крім того, банк не пояснив, яким чином про вказані помилкові платежі банк дізнався тільки через тиждень та зробив заборгованість по заблокованій картці, в якій навіть не було кредитного ліміту. Вважав, що банк під час подання позову обрав не вірний спосіб захисту права, а в апеляційній скарзі намагається змінити підставу позовних вимог, що прямо заборонено процесуальним законодавством. По факту наразі позивач хоче стягнути безпідставно збережені кошти, однак вказані вимоги не були предметом позовних вимог у суді першої інстанції і позивач на вказаний спосіб захисту прямо не посилається в апеляційній скарзі. Вказав, що жодних кредитних умов ним підписано не було. Розмір кредитної заборгованості утворився 15 серпня 2017 року, однак до суду з даним позовом банк звернувся 23 вересня 2020 року, тобто з порушенням строку позовної давності, що ним було заявлено в суді першої інстанції. Просив в апеляційній скарзі розглядати справу за його відсутності.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» оскаржує рішення суду лише в частині відмови у стягненні 198 505,37 грн, у зв`язку з чим в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що банком не підтверджено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за кредитною карткою, тому в задоволенні позову банку необхідно відмовити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 липня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».

Згідно з вказаним договором, ОСОБА_1 отримав кредитні картки: 23 травня 2017 року № НОМЕР_1 термін дії до 05/21; 26 травня 2017 року № НОМЕР_2 термін дії 05/21: 08 серпня 2017 року № НОМЕР_2 термін дії 05/21 (а.с.28 том 1).

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що 10 серпня 2017 року кредитний ліміт встановлено в розмірі 1 100,00 грн (а.с.27 том 1).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», які відповідачем не підписаний.

Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за кожним з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

У відповідності до пункту 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів.

Пунктом 2.1.1.2.13 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов`язаний до закінчення останнього місяця терміну дії картки звернутись до обслуговуючого відділення банку для отримання платіжної картки з новим терміном дії. Невиконання цього обов`язку не звільняє клієнта від виконання договірних зобов`язань.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що термін внесення мінімального обов`язкового платежу за кредитом, а також овердрафту до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов`язань. Платіж включає відсотки за користування кредитом, передбачені Тарифом, частину заборгованості за тілом кредиту, штраф, згідно цих Умов. Термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; термін погашення відсотків за овердрафтом щомісячно за попередній місяць до 1-го числа.

Пунктом 2.1.1.12.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі наявності прострочених кредитів (овердрафту) терміном повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; термін погашення відсотків за овердрафтом щомісячно за попередній місяць до 25-го числа; термін погашення штрафів і пені за кредитом з дня нарахування (а.с.32-127 том 1).

Як вбачається з витягу з Тарифів з обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова процентна ставка в місяць становить 3,0%, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості, які повинні бути здійснені до 30 днів за кожною тратою. З 01 січня 2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та базова процентна ставка в місяць 2,5%, за тратами, здійсненими з 01 вересня 2014 року 2,9%, за тратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року 3,6%. Розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості. З 01 квітня 2014 року 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн та не більше залишку заборгованості. Пеня =0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.30-31 том 1).

Із витягу з кримінального провадження № 003712 від 09 жовтня 2017 року вбачається, що 08 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву до Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області про те, що в період часу з 28 липня 2017 року по 02 серпня 2017 року невстановлена особа шляхом обману з картки «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_1 заволоділа грошовими коштами в сумі 209 000,00 грн, спричинивши йому шкоду на вказану суму. Дані внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2017 року. Правова кваліфікація частина 3 статті 190 КК України (а.с.187 том 1).

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з заявою, в якій просив надати йому дані, коли була заблокована картка № НОМЕР_1 та дані, коли він звертався з проханням закрити вказану картку у зв`язку з її втратою (а.с.173 том 1).

З письмових поясненнях Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що, перевіривши документи за період з 10 липня 2017 року по теперішній час, було встановлено, що будь-які заяви від ОСОБА_1 до банку про втрату картки № НОМЕР_1 в архіві банку відсутні. Зазначене ставить під сумнів факт звернення ОСОБА_1 до банку з відповідною заявою, а тому банк зазначену обставину не визнає. Щодо факту блокування картки № НОМЕР_1 повідомлено, що у зв`язку із тим, що минуло вже майже 4 роки, зазначена інформація не зберіглась, а тому банк зазначену обставину також не визнає.

Як вбачається з повідомлення Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-210222/13098 від 28 лютого 2021 року, в останнє картка № НОМЕР_3 блокувалася 17 серпня 202017 року 13:55:57 по заявці в системі дистанційного обслуговування клієнтів «Internet Banking Приват24». Картка не закрита, а тільки заблокована (а.с.201 том 1).

Із повідомлення Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-210414/13754 від 09 травня 2021 року вбачається, що картка НОМЕР_4 була закрита 08 серпня 2017 року 11:37:53 (а.с.220 том 1).

З виписки за договором станом на 18 червня 2020 року вбачається, що за період з 28 липня 2017 року по 03 серпня 2017 року з картки № НОМЕР_1 здійснені наступні транзакції з зарахування переказу на картку на загальну суму 198 506,09 грн; повернення товару на загальну суму 198 415,71 грн, а всього 369 921,26 грн; за цей же період знято готівку на загальну суму 394 203,00 грн. Також, з вказаної виписки вбачається, що за період з 14 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року з картки НОМЕР_1 здійснено операції «відміна задвоєного платежу» на загальну суму 198 506,09 грн (а.с.22-26, 174-186 том 1).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 26 липня 2023 року у справі № 759/23568/20 (провадження № 61-2798св23), від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 (провадження №61-8249св23) та інших.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), зроблено висновок, що: «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк ресурс»: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 липня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10 липня 2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

В свою чергу ОСОБА_1 посилався на те, що 28 липня 2017 року він втратив картку № НОМЕР_1 та 29 липня 2017 року він звернувся до банку для блокування вказаної картки та видачі йому нової картки. Нову картку № НОМЕР_2 йому було видано тільки 08 серпня 2017 року. Однак у жовтні 2017 року від банку дізнався про існування заборгованості в розмірі 198 505,37 грн. 09 жовтня 2017 року він звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочин, передбачений частиною 3 статті 190 КК України.

При цьому, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» в своїх письмових поясненнях вказує на те, що за період з 10 липня 2017 року по теперішній час, будь-які заяви від ОСОБА_1 до банку про втрату картки № НОМЕР_1 в архіві банку відсутні. Щодо факту блокування картки № НОМЕР_1 зазначив, що у зв`язку із тим, що минуло вже майже 4 роки, зазначена інформація не зберіглась, а тому банк зазначену обставину також не визнає.

Разом з тим банком не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, знімати кошти.

Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі «Інтернет», і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН - коду або нанесених на картці даних, а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІН - коду або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

При цьому, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування. Таким чином, Умови та правила надання банківських послуг в даному випадку не можуть застосовуватися до заявлених вимог.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що банком не підтверджено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за кредитною карткою, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції в період з 28 липня 2017 року по 03 серпня 2017 року щодо зняття коштів на загальну суму 198 505,37 грн, тобто суму, яку наразі є предметом оскарження, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким ОСОБА_1 не отримував кошти, слід відмовити.

Посилання банку на те, що перекази коштів, які були зараховані на картку клієнта НОМЕР_1 за період з 28 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року в загальній сумі 198 505,37 грн (призначення цих платежів у виписці відображено як «зарахування переказу на картку») були задвоєними зарахуваннями, проте клієнт цими коштами скористався, знімав в банкоматі в той же день після зарахування, це чітко вбачається з виписки по картковому рахунку, але оскільки зарахування коштів були збійними, клієнт повинен їх був повернути, але не повернув, тому відповідні операції були скасовані та нараховано як заборгованість, колегія суддів відхиляє, оскільки належних та допустимих доказів того, що вказані зарахування були збійними матеріали справи не містять, у зв`язку з чим підстави для відміни цих так званих «задвоєних» платежів у банку були відсутні.

Отже, оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на зняття коштів в період з 28 липня 2017 року по 03 серпня 2017 року, а також відсутності доказів збійного зарахування спірних коштів на картку, підстав для задоволення позовних вимог банку в оскаржуваній частині немає.

Що стосується заявленого ОСОБА_1 в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_1 згідно з кредитним договором від 10 липня 2017 року отримав кредитні картки: 23 травня 2017 року № НОМЕР_1 термін дії до 05/21; 26 травня 2017 року № НОМЕР_2 термін дії 05/21: 08 серпня 2017 року № НОМЕР_2 термін дії 05/21.

Отже, сторони у справі, без визначення у письмовій формі умов щомісячного повернення кредиту частинами, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті. Тобто, відповідач повинен був не пізніше 31 травня 2021 року повернути банку отримані від нього кредитні кошти у повному обсязі.

Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 31 травня 2021 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту за кредитом.

Кредитор звернувся до суду із позовом у вересні 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає неприйнятними твердження ОСОБА_1 щодо пропуску банком строку позовної давності.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180)).

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення в оскаржуваній частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Наразі апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року.