справа № 462/68/17
УХВАЛА

23 жовтня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Петришак С.Б.

представника боржника ОСОБА_1

приватного виконавця Меленчука В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича під час виконання судового рішення,

встановив:

ОСОБА_2 25.07.2023 року через свого представника адвоката Квака В.В. звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України, яку 31.07.2023 року уточнив і просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. у виконавчому провадженні №71941658 щодо відмови у скасуванні арешту грошових коштів на картковому рахунку IBAN НОМЕР_1 в АБ «УКРГАЗБАНК», призначеному для зарахування заробітної плати ОСОБА_2 від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально виконавчої служби України», та зобов`язати цього приватного виконавця скасувати арешт грошових коштів на вказаному рахунку.

В обґрунтування скарги посилається на те, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком В.І. з 02.06.2023 року здійснюється виконавче провадження №71941658 з примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого 01.04.2021 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 142500 дол. США за договором позики. У цьому виконавчому провадженні приватний виконавець Меленчук В.І. своєю постановою від 06.06.2023 року наклав арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови. На виконання зазначеної постанови АБ «Укргазбанк» заблоковано кошти, що знаходяться на його банківському рахунку НОМЕР_1 , який відкритий і на який зараховується виключно його заробітна плата. 20.07.2023 року він звернувся до приватного виконавця Меленчука В.І. із заявою про зняття в порядку ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешту з коштів на рахунку для отримання заробітної плати. Однак, зазначена заява була проігнорована приватним виконавцем і арешт із коштів на такому рахунку не знято, що свідчить про його неправомірну бездіяльність, яка порушує права боржника, оскільки не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І. поштовим зв`язком подав суду письмові заперечення на вказану скаргу, які отримані судом 10.08.2023 року, в яких проти вимог скарги боржника ОСОБА_2 заперечив, зазначивши, що 27.07.2023 року він надав відповідь боржнику на заяву від 20.07.2023 року, в якій вказав, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану» з 06.05.2023 року встановлено особливий порядок звернення стягнення на грошові кошти боржника, за яким можна визначити за заявою боржника рахунок для здійснення видаткових операцій у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Відтак, у цій відповіді ОСОБА_2 було запропоновано подати уточнюючу заяву із зазначенням конкретного рахунку для визначення останнього видатковим. За таких обставин вважає, що з його сторони не було ігнорування заяви ОСОБА_2 від 20.07.2023 року, а навпаки, у встановлений законодавством строк надано відповідь. Також зазначив, що, виконуючи рішення суду, він вправі накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов?язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім цього, приватний виконавець у заперечення проти скарги посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 03.02.2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20), що кошти, які нараховані боржнику, як заробітна плата та перераховані після утримання сум на погашення боргу у виконавчому провадженні на картковий рахунок боржника у банківській установі є його власністю і втрачають свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат) та набувають статус вкладу. Враховуючи наведене, приватний виконавець вважає, що звернення скаржника щодо неправомірності його дій не є обґрунтованим, тому просить у задоволенні скарги відмовити.

В судовому засіданні 07.09.2023 року представник боржника адвокат Квак В.В. вимоги скарги підтримав, покликаючись на наведені у ній обставини та обґрунтування, а в судовому засіданні 23.10.2023 року доповнив, що згідно виписки по рахунку НОМЕР_1 усі кошти ОСОБА_2 , арештовані на такому рахунку, є його заробітною платою.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І. в судовому засіданні 07.09.2023 року заперечив проти задоволення вимог боржника з підстав, наведених у письмових запереченнях, вважав звернення боржника до суду з цією скаргою безпідставним, оскільки на період воєнного стану встановлено особливий порядок і обмеження в отриманні боржником коштів, арештованих на банківських рахунках, тому відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 06.05.2023 року ОСОБА_2 на підставі заяви про визначення відповідного рахунку видатковим вправі отримувати з такого кошти, розмір яких обмежено двома мінімальними заробітними платами на місяць. В подальшому приватний виконавець в судове засідання 07.09.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався, тому суд за таких обставин, з огляду на положення ч.2 ст.450 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника боржника та приватного виконавця, оцінивши доводи поданої скарги та письмового заперечення на таку, дослідивши матеріали скарги та надані приватним виконавцем копії матеріалів виконавчого провадження №71941658, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. перебуває виконавче провадження №71941658, відкрите за постановою від 02.06.2023 року, з примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого 01.04.2021 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 142 500 дол. США за договором позики (а.с. 31-32).

Постановами приватного виконавця від 02.06.2023 року та 06.06.2023 року (а.с.33-34) в межах виконавчого провадження №71941658 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .

Також встановлено, що згідно постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», який відкритий на ім?я ОСОБА_2 .

Згідно довідки ПАТ АБ «Укргазбанк» №5-290/13/859/2023 від 20.06.2023 року, що на ім?я ОСОБА_2 відкрито поточний рахунок для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» в гривнях №0775.100101.980 IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» (а.с.7). На цей рахунок ОСОБА_2 безготівково зараховується виключно заробітна плата від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», а інших зарахувань не було, що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.04.2023 року по 23.10.2023 року (а.с.66).

ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. із письмовою заявою, датованою 04.07.2023 року і отриманою виконавцем 20.07.2023 року, в якій просив зняти арешт із його коштів (заробітної плати), які знаходяться на рахунку для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», додавши до заяви довідку про доходи з місця роботи із зазначенням номеру рахунку, на який зараховується заробітна плата (а.с.8).

27.07.2023 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І. надав відповідь на заяву ОСОБА_2 від 04.07.2023 року про те, що з 06.05.2023 року існує новий, особливий порядок звернення стягнення на грошові кошти, який визначений Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану». Відповідно до положень вказаного закону можна визначити за заявою боржника рахунок для здійснення видаткових операцій у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Для того, що визначити поточним рахунок боржника ОСОБА_2 для здійснення видаткових операцій у розмірі двох мінімальних заробітних плат, необхідно в заяві зазначити конкретний номер рахунку (а.с.25).

Таку заяву було отримано приватним виконавцем від боржника 09.08.2023 року і постановою від 10.08.2023 року було визначено рахунок IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року (а.с. 44 зворот-46).

Постановою від 10.08.2023 року (а.с. 49-50) приватний виконавець Меленчук В.І. звернув стягнення на доходи ОСОБА_2 , які він отримує у ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20 % щомісяця до повного погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірну бездіяльність приватного виконавця, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов?язковість рішень суду.

Частинами першою та другою ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Згідно зі ст.1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст.3 цього Закону примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону №1404-VIIІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (далі - Інструкція).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.2 ст.48 Закону №1404-VIIІ забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Водночас, стаття 48 Закону № 1404-VIIІ встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту, на які заборонено.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIIІ може та повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIIІ.

Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі у разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч.4 ст.59 Закону №1404-VIIІ).

Відповідно до п.п.6 п.2 та п.69 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01.04. 2019 року №56), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/849, поточний рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті окремий рахунок). Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку «Додаткова інформація» зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

Тобто, банк відкриває поточний рахунок фізичній особі для загального користування і зарахування будь-яких грошових коштів. У разі якщо особа бажає відкрити цільовий (окремий рахунок) для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат, то вона обов`язково зазначає мету відкриття такого рахунку.

Так, при розгляді скарги встановлено, що поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», на кошти на якому накладено арешт згідно постанови приватного виконавця Меленчука В.І. про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року у ВП № 71941658 відкритий ОСОБА_2 для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України».

Водночас приватним виконавцем згідно постанови від 10.08.2023 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 , які він отримує у ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», шляхом здійснення відрахувань із доходів боржника у розмірі 20 % щомісяця до повного погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням зі щомісячним звітом підприємства про здійснення цих відрахувань.

За наведених обставин, на час розгляду скарги із заробітної плати ОСОБА_2 щомісячно проводяться утримання на підставі виконавчого документа в розмірі 20 % заробітної плати і лише після проведення утримань на картковий рахунок ОСОБА_2 IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» перераховується заробітна плата, проте на кошти цього рахунку накладено арешт.

Даючи оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з того, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі №756/8815/20 викладено правовий висновок, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату, пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, пенсії, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, пенсію таке обмеження не розповсюджується.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 надав приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою, яка розміщена на рахунку призначеному для зарахування заробітної плати, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

При цьому приватний виконавець у письмових запереченнях на скаргу і при наданні пояснень в судовому засіданні не посилається і судом не встановлено, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою.

Натомість, за даними виписки за зазначеним картковим рахунком, на такий рахунок в період із квітня по жовтень 2023 року перераховувалась виключно заробітна плата боржника ОСОБА_2 .

Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_2 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує його право на отримання винагороди за працю.

Доводи приватного виконавця про те, що банківською установою не повідомлено його про цільове призначення коштів на рахунку боржниці, що унеможливило зняття арешту з рахунку ОСОБА_2 , суд оцінює критично, оскільки за приписами статті 59 Закону № 1404-VIIІ інформація банківської установи є одним, але не єдиним джерелом інформації, яку повинен аналізувати та оцінювати виконавець при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для накладення чи зняття арешту з грошових коштів, які перебувають на банківському рахунку, відкритому на ім`я боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) сформульовано правовий висновок, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Даючи оцінку доводам приватного виконавця про те, що боржник може здійснювати видаткові операції з арештованого рахунку в порядку, передбаченому п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 06.05.2023 року, суд відхиляє такі, адже в даному випадку скаржником було доведено незаконність накладення арешту на його зарплатний рахунок, отже можливість часткового розпорядження коштами на такому рахунку, про що зазначає державний виконавець, не може свідчити про належне дотримання ним вимог законодавства щодо заборони накладення арешту на рахунки боржника, на які він отримує заробітну плату.

До того ж суд зауважує, що п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 06.05.2023 року за встановлених при розгляді скарги обставин не може застосовуватись щодо коштів на рахунку IBAN НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», оскільки такий відкритий ОСОБА_2 для виплати заробітної плати від ДУ «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» і використовується виключно з цією метою, а вказана норма Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» не може слугувати додатковим обмеженням в отриманні заробітної плати поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, адже запроваджена не для певних обмежень, навпаки для забезпечення конституційних прав і свобод людини та громадянина під час виконавчого провадження в умовах воєнного стану, а саме: для забезпечення здійснення фізичними особами боржниками видаткових операції з рахунків, на кошти на яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту, тобто дозволяє в умовах воєнного стану отримати певну суму коштів для задоволення своїх потреб навіть з рахунків, на кошти на яких накладено арешт. Дане відображене у пояснювальних записках до проектів Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану»(https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/1245274;https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/1478351).

Що стосується посилань приватного виконавця на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 03.02.2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20), що кошти, які нараховані боржнику, як заробітна плата та перераховані після утримання сум на погашення боргу у виконавчому провадженні на картковий рахунок боржника у банківській установі є його власністю і втрачають свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат) та набувають статус вкладу, то у п.п. 84-85 постанови від 20.04.2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що такий висновок не суперечить законодавству про банки та банківську діяльність і змісту договірних правовідносин між банком та клієнтом, яким є боржник за виконавчим провадженням. Разом з тим, висновок суду, який за загальним змістом цих постанов полягає у тому, що зарахування коштів заробітної плати на картковий рахунок змінює їх правову природу і в зв`язку з чим, на ці кошти можливе накладання арешту у виконавчому провадженні є помилковим, з огляду на висновки, що висловлені у цій постанові у пунктах 53-77. Крім того, порядок здійснення виконавчого провадження визначається не змістом правовідносин між банком та боржником, а положеннями спеціального законодавства, що регулює таке провадження та процедури і обсяги стягнення боргу у виконавчому провадженні, а тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити у цій частині від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постанові від 03.02.2021 року у справі № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20).

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що скарга є підставною і підлягає задоволенню, оскільки нескасування арешту з карткового рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від боржника заяви та документального підтвердження призначення вказаного рахунку для зарахування на нього заробітної плати приватний виконавець діяв всупереч вимог Закону № 1404-VIII, тобто допустив неправомірну бездіяльність.

Неправомірною бездіяльністю приватний виконавець порушив права боржника на отримання винагороди за працю, які підлягають захисту у спосіб, визначений статтею 451 ЦПК України - шляхом визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з коштів на такому рахунку боржника.

Керуючись ст.258-260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу боржника ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича, що полягає у незнятті арешту з коштів на поточному рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у АБ «Укргазбанк» (код банку 320478) на ім?я ОСОБА_2 для виплати заробітної плати, що накладений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року в межах виконавчого провадження №71941658 щодо примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого Залізничним районним судом м.Львова 01.04.2021 року.

Зобов?язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича зняти арешт з коштів на поточному рахунку НОМЕР_1 , який відкритий у АБ «Укргазбанк» (код банку 320478) на ім?я ОСОБА_2 для виплати заробітної плати, що накладений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем на підставі постанови про арешт коштів боржника від 06.06.2023 року в межах виконавчого провадження №71941658 щодо примусового виконання виконавчого листа №462/68/17, виданого Залізничним районним судом м.Львова 01.04.2021 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30.10.2023 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний