Р І Ш Е Н Н Я№ 127/28981/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,

секретар Біла О.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сільченка О.В.,

представника відповідача ГУ НП у Вінницькій області Господарець А.А.,

представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Мараховської В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що постановою серії БАБ №139972 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 3 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн. Постанова була оскаржена до суду. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.04.2023 р. (справа №148/475/23) постанова була скасована, адміністративна справа закрита.

Зазначеними протиправними діями позивачу завдано моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, яка полягає у наступному:

- позивач є громадянином України, який неухильно дотримується діючого законодавства, ніколи не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу викликало в нього емоційне обурення, душевні хвилювання та страждання, приниження його честі та гідності;

- занепокоєння позивача, емоційне страждання, душевні хвилювання та приниження як громадянина України посилювались через те, що ОСОБА_1 не визнавав вину, а поліцейський тиснув на нього, казав, що затримає автомобіль позивача, викличе евакуатор для доставки його на штрафмайданчик в м. Вінницю, за перебування на якому доведеться платити кошти, а позивач в нічний час не міг залишитися на автошляху без теплого одягу та коштів;

- протиправна поведінка працівників поліції та повне спотворення події, викладеної в оскаржуваній постанові, підірвало в позивача віру в те, що дійсно поліція є органом, який неухильно дотримується вимог законів та є справедливим у своїй діяльності, що викликало в нього занепокоєння, емоційну пригніченість, тривогу та моральні страждання;

- позивачу довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати час та кошти на сплату судового збору, прикладати відповідні зусилля для стягнення сплаченого судового збору, наймати адвоката для надання правової допомоги та відвідувати судову установу, що стало наслідком наявності життєвого дискомфорту, незручностей, негативних емоцій та хвилювань.

Просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. В позовній заяві позивач посилається на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». (а.с. 1-2)

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сільченко О.В. позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просить його задоволити. Вважає належними відповідачів, що зазначені в позовній заяві, оскільки права позивача порушили працівники ГУНП у Вінницькій області, то і відповідачем визначено Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області. Пояснив, що діями працівників поліції завдано душевні страждання та спричинено моральну шкоду позивачу, а саме:

- працівники поліції тиснули на позивача, щоб він визнав свою вину, могли забрати транспортний засіб на штрафмайданчик, він міг залишитись без автомобіля у весняну холодну погоду;

- ОСОБА_2 зневірився у реформі поліції;

- він злякався, що заберуть транспортний засіб на штрафмайданчик, через те, що автомобіль не пройшов техогляд, хоча в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено, що транспортний засіб - легковий, тому він не повинен був проходити технічний огляд;

- його було принижено;

- позивач був вимушений телефонувати в поліцію, захищати свої права в суді.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сільченко О.В. повідомив, що в суд, на розгляд справи про скасування постанови, позивач не ходив, проте особисто сплачував судовий збір, позовну заяву писав представник. Позивач ОСОБА_2 розповідав представнику ОСОБА_1 про свої страждання.

Представник відповідача ГУ НП у Вінницькій області Господарець А.А. позов не визнала, пояснила, що моральна шкода відшкодовується особі лише тоді, якщо вона завдана неправомірними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а позивач зазначає, що моральну шкоду йому завдано діяльністю офіцера поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції Гайсинського РВП ГУНП у Вінницькій області Рудик Р.В., що виносив оскаржувану постанову, який не є особою, на діяльність якого поширюються норми Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Цим законом встановлено чіткий перелік, в яких випадках відшкодовується моральна шкода, але відшкодування моральної шкоди при винесенні постанови про накладення адмінстягнення у виді штрафу, в переліку не зазначена. Вважає, що факт спричинення позивачу відповідачем моральної шкоди, її обсяг і глибина страждань не доведені, позивачу ОСОБА_1 не спричинено моральну шкоду, оскільки відсутні три складові: наявність шкоди, протиправність діяння та причинного зв`язку. Крім того, на розгляд справи Тульчинським районним судом Вінницької області ні позивач, ні його представник не з`являлися. Просить в задоволенні позову відмовити повністю, подала відзив. (а.с. 32-34)

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Мараховська В.Ф. позов не визнала, вважає, що Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області є неналежним відповідачем, оскільки ніяких правовідносин між юридичною особою - Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області і позивачем не було, ця юридична особа ніякої шкоди позивачу не спричинила. Крім того, позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн, проте згідно правової позиції Верховного Суду резолютивна частина рішення не повинна містити відомості про суб`єкта виконання. Також позивачем не обгрунтовано розмір моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову, надала відзив. (а.с. 23-25)

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.04.2023 р. (справа №148/475/23) скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 121 ч. 3 КУпАП. (а.с. 3-6)

В рішенні зазначено, що позов подано представником позивача, судом встановлено, що постановою серії БАБ №139972 від 06.03.2023 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. У постанові серії БАБ №139972 від 06.03.2023 р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зазначено, що ОСОБА_1 06.03.2023 р. о 20-54 год. в с. Джулинка Гайсинського району Вінницької області, керуючи транспортнии засобом «Мерседес Спринтер», р/н НОМЕР_1 , не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3. (б) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 3 КУпАП. (а.с. 3 зворот)

З рішення вбачається, що представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують, просять задоволити. (а.с. 3)

Рішення набрало законної сили 02.05.2023 р.

На а.с. 7 копія ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.05.2023 р. (справа №148/475/23) про виправлення описки, згідно якої виправлено описку в рішенні суду в даті народження позивача.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 23 ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1176 ч. 2 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ст. 1176 ч. 7 ЦК України).

Згідно ст. 1 ч. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Отже, правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Тобто, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури або суду, дає встановлена незаконність дій посадових осіб зазначених органів, що порушують права громадян.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає спеціальний суб`єктний склад учасників правовідносин, зокрема заподіювачем шкоди може бути: орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, орган досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 5 ч. 1 абз. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Інспектор сектору реагування патрульної поліції Гайсинського РВП ГУНП у Вінницькій області Рудик Р.В., який складав постанову серії БАБ №139972 від 06.03.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 121 ч. 3 КУпАП, не належить до посадових осіб Національної поліції, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, до органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а тому не є спеціальним суб`єктом учасників правовідносин, на діяльність якого поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно п. 5 абз. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом не встановлено спричинення відповідачами моральної шкоди позивачу. Належними та допустимими доказами позивачем ОСОБА_1 не доведено, що внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції, яка згодом була скасована судом, позивачу завдано моральну шкоду. До позовної заяви не додано жодного доказу, який би довів факт заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Позов до суду про скасування постанови про притягнення до адмінвідповідальності (справа №148/475/23) подавав представник позивача (зазначено в рішенні суду), участі в судовому засіданні ні позивач, ні його представник не брали (зазначено в рішенні суду), позов про відшкодування моральної шкоди подано теж представником позивача, жодного доказу, крім рішення суду (і ухвали про виправлення описки), а також витягу з паспорту громадянина України ОСОБА_1 в підтвердження позовних вимог не надано.

Щодо вимоги про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 10000,00 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, то в разі заподіяння такої шкоди, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Таку ж позицію висловив Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. у справі №454/32/16-ц.

Згідно ст. 170 ч. 1 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

В п. 5 абз. 4 рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 р. №12-рп/2001 (справа № 1-36/2001) зазначено, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями (ст.

32 ЦК Української РСР). Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦК держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 р. (справа №686/30061/18) встановлено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача (постанова Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі №242/4741/16-ц).

Згідно постанови Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі №752/19715/14-ц позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Крім того, порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845, визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

П. 35 абз. 1-2 Порядку передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду (П. 36 абз. 1 Порядку).

В постанові Верховного Суду від 26.04.2023 р. (справа №227/4691/21), зазначено, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, суд вважає, що не надано доказів спричинення моральної шкоди позивачу, в чому полягають душевні страждання позивача, працівник ГУНП у Вінницькій області, який складав постанову про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 121 ч. 3 КупАП, не є спеціальним суб`єктом учасників правовідносин, на діяльність якого поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким керується позивач, та що спричинено моральну шкоду позивачу, тому в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн потрібно відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 56 Конституції України,

ст. ст. 23, 170, 1176 ЦК України,

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

ст.ст. 13, 77-79, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного рішення до Вінницького апеляційного суду.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , м. Вінниця, вул. Театральна, 10;

відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, , м. Вінниця, вул. Пирогова, 29.

Повне рішення виготовлено 06.11.2023 р.

Суддя О.О.Венгрин