КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 756/10175/23

номер провадження 22-ц/824/14934/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2023 року /суддя Ткач М.М./

у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Коломієць А.П. звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про стягнення коштів.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про стягнення коштів, разом з доданими до неї документами, направлено за підсудністю на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Волонтерська, будинок 7). /а.с. 74-75/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, спір між сторонами виник саме з підстав порушення прав споживача, відтак він підсудний Оболонському районному суду м. Києва, тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України. Вказувала, що ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які виробляють, продають товари чи харчові продукти, виконують роботи чи надають послуги, встановлює права споживачів, а також визначає механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В даному випадку між позивачем, як споживачем послуг та відповідачем, як суб`єктом господарювання, який зобов`язаний їх надати, виникли договірні відносини, що в свою чергу регулюються вказаним Законом. В п. 4 ст. 2 цього Закону чітко зазначені правовідносини, які не підпадають під його дію, а відтак даний спір повинен розглядатися на підставі саме його положень. За домовленістю сторін Договору про надання юридичних послуг від 07.09.2022 р., його було укладено у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» про що зазначено на початку самого договору.

Відповідач про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Постановляючи оскаржену ухвалу про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 27 ЦПК України про те, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом, вважає, що його права порушенні саме як споживача, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, доводи позивача з даного приводу, суд першої інстанції обґрунтовано вважав помилковими, виходячи з наступного.

Пунктом 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

У позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

Застосування ж Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, адреса проживання відповідача у справі є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а тому дана справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність направити за підсудністю матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , про стягнення коштів до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Доводи апеляційної скарги були предметом ретельного розгляду судом першої інстанції, посилання на те, що позивач є споживачем послуг, а між сторонами виникли договірні відносини, що є предметом регулювання ЗУ «Про захист прав споживачів», апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з преамбулою до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Із аналізу вказаних норм права вбачається, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики, що виключає застосування до відносин, що виникли між адвокатом та клієнтом положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція викладена у Постанові ВС КЦС від 24.11.2021 р. за №191/2617/19.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Оскільки апелянт не сплачувала судовий збір при оскарженні ухвали суду першої інстанції, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», водночас під час апеляційного розгляду встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами не регулюються вказаними положеннями Закону, отже з апелянта на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2023 року - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / на користь держави 536,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: