Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., представника позивача адвоката Симоненка Т.В., представника відповідача адвоката Черниша Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Оржицька селищна рада Лубенського району Полтавської області, приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О.О., про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 29.05.2023 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

У позовній заяві вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з земельної частки (паю) площею 5,51 га.

Позивач зазначає, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_3 , вони проживали разом останні десять років (з 2012 року по 2022 рік), вели спільний побут та господарство, ставились один до одного як чоловік та дружина.

ОСОБА_1 вказує, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю доказів родинних зв`язків позивача та спадкодавця.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач ОСОБА_1 просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 2012 року і до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області (в складі головуючої судді Грузман Т.В.) від 09.06.2023 було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 26.06.2023 вказана цивільна справа прийнята до провадження суддею Гришком О.Я.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі. Представник відповідача вважає, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять доказів проживання ОСОБА_3 та позивача однією сім`єю як чоловіка та дружина у зазначений позивачем період, як і не місять доказів факту спільного проживання, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Представник відповідача стверджує, що батько відповідача ОСОБА_3 не проживав з позивачем сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період та за обставин зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У довідці старости Яблунівського старостинського округу від 15.05.2023 вказано, що на день смерті ОСОБА_3 та протягом шести місяців з дня його смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с. 20, 21-23).

З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа, інформація про заповіти, спадкові договори відсутня (а.с. 50, 51).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 подали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 52, 53).

Постановою від 17.01.2023 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини між позивачем та спадкодавцем (а.с. 18).

Встановлено, що ОСОБА_3 перебував на обліку у Управлінні соціального захисту населення Лубенської РВА Полтавської області з 2019 по 2020 рік як отримувач житлових субсидії та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу. У Деклараціях про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії від 02.05.2019 та від 22.05.2020, які складені та підписані ОСОБА_3 , останнім зазначено, що він проживає самостійно та членів сім`ї не має (а.с. 65-77).

Згідно наказу Оржицького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_3 зарахований на обслуговування у відділення соціальної допомоги вдома на безоплатній снові з 13.02.2018 (а.с. 80).

З акту, який складаний Оржицьким територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) вбачається, що ОСОБА_3 отримував допомогу вдома як одинокопроживаючий за адресою: с. Загребелля (а.с. 82).

Згідно наказу Оржицького територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) ОСОБА_1 зарахована на обслуговування у відділення соціальної допомоги вдома на безоплатній снові з 13.02.2018 (а.с. 91).

З акту, який складаний Оржицьким територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) вбачається, що ОСОБА_1 отримувала допомогу вдома як одиноко проживаюча за адресою: с. Загребелля (а.с. 92).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що добре знав ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , часто їх відвідував. Свідок показав, що ОСОБА_3 проживав останні роки свого життя (з 2012 року по 2022 рік) разом з ОСОБА_1 , вони разом ходили в магазин, їздили на ринок в м. Гребінка.

Свідок ОСОБА_5 показала, що проживала недалеко від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Свідок показала, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 2010 року проживали разом, садили разом город, прибирали у дворі, прибирали на цвинтарі, вели спільний побут. Коли ОСОБА_3 помер, ОСОБА_1 разом з її донькою займалися похованням останнього. Свідок часто бачила їх разом на городі, у дворі, вони разом здійснювали купівлю продуктів харчування в магазині, за словами свідка, у них були відносини як чоловіка і дружини.

Свідок ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_3 був її колишнім чоловіком, а відповідач у справі є їхньою спільною донькою. Після розлучення у другій половині 80- років, ОСОБА_3 декілька років проживав з жінкою на ім`я ОСОБА_7 , але потім вони перестали проживати разом. Після цього він почав проживати разом з іншою жінкою, яку також звали ОСОБА_7 . Проживали вони разом близько 20 років за місцем проживання Надії в Київській області. Після смерті ОСОБА_8 ще два роки проживав за місцем проживання покійної ОСОБА_7 , а потім повернувся до матері в с. Загребелля Лубенського району Полтавської області. В цей час стан здоров`я ОСОБА_3 почав погіршуватися. Він продовжував спілкуватися з донькою і говорив, що його земельний пай після його смерті буде належати їй. ОСОБА_3 час від часу спілкувався зі свідком, про ОСОБА_1 він свідкові нічого не говорив.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлення певних фактів має своєю метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У розглядуваній справі вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачем висунута, як вбачається зі змісту позовної заяви, для успадкування права власності на земельну ділянку, право власності спадкодавця на яку посвідчене згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 03.01.2002 року (а.с. 14). Позивач не заявляла вимоги про визнання майна, яке входить до складу спадщини, об`єктом права спільної сумісної власності, щодо визначення правового статусу нерухомого майна.

За правилом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем не пов`язуватиметься із наданням позивачу права на спадкування за наявності спадкоємця першої черги (відповідача у справі), який прийняв спадщину, у зв`язку з чим особа, з якою спадкодавець перебував у фактичних шлюбних відносинах, до спадкування не закликається.

Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Принцип ефективності закріплений і у чинному ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, тобто вирішення питання про встановлення факту спільного проживання сторін є можливим та є доцільним у випадку вирішення спору з приводу визнання спірного нерухомого майна спільним сумісним майном, однак позовні вимоги позивача не містили таких вимог.

Таким чином, у встановленні факту, з урахуванням принципу ефективності способу судового захисту, необхідно відмовити. ОСОБА_1 , пред`являючи позов, належним чином не обґрунтувала та не довела, що встановлення зазначеного факту проживання однією сім`єю поновить будь-які її порушені права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 15, 16, 1264 ЦК України, ст. 3, 21, 36, 74 СК України, ст. 12, 13, 81, 142, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: с. Яблуневе, Лубенський район, Полтавська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), треті особи: Оржицька селищна рада Лубенського району Полтавської області (місцезнаходження: вул. Центральна, 21, сел. Оржиця, Лубенський район, Полтавська область, ), приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Черненко Оксана Олександрівна (місцезнаходження: вул. Бумажкова, 1/5, сел. Оржиця, Лубенський район, Полтавська область) про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 03.11.2023.

Суддя