Справа № 189/3099/23
РІШЕННЯ

іменем України

27.10.2023 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

за участю представника позивача Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної ради - Андрєєвої І.О., на підставі довіреності від 16.01.2023 року,

представника третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради - Хлюпіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покровське цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області - Андрєєва І.О. звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позовній заяві позивач зіслався на те, що під час профілактичного рейду "Діти вулиці" службою у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради було виявлено малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого залишила мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 , який є батьком малолітнього ОСОБА_4 , 29 травня 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 . Від народження дитини мати була вдома, приділяла належну увагу ОСОБА_6 . Годувала його та доглядала. Також займалася домашнім господарством: варила їсти, прибирала, прала, вчасно годувала сина. Батько дитини є фізичною особою - підприємцем. Працює на будівництві та займається ремонтом квартир, будинків. Попри зайнятість, він приділяв і приділяє увагу як синові, так і приділяв увагу колишній дружині, забезпечував їх матеріально. 13 березня 2023 року рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. З червня місяця 2022 року ОСОБА_1 почала залишати дитину на сусідських дітей, а сама зникала з дому на декілька годин. Була ситуація, коли приїхавши з роботи, ОСОБА_3 взагалі застав сина самого вдома, а мати з`явилась тільки через деякий час. Спочатку батько малолітнього ОСОБА_6 постійно прохав свою дружину змінити поведінку та відношення до дитини. Відповідачка обіцяла виправитись, або не реагувала. В кінці серпня 2022 року остання пішла з дому і була відсутня добу. І це почало повторюватись. Її не було добу, і дві, і три. Комісією у складі начальника служби у справах дітей Андрєєвої І.О., провідним спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_7 та соціальним працівником Покровського центру соціальних служб Покровської селищної ради ОСОБА_11 неодноразово відвідано сім`ю ОСОБА_3 та обстежено умови проживання родини. Складено відповідні акти. Сім`я проживає у цегляному будинку, в якому п`ять кімнат, санітарний стан будинку задовільний. Дитина має спальне місце та місце для відпочинку з іграшками. Сім`я забезпечена продуктами харчування, в наявності їх запаси. З 25 на 26 січня 2023 року відповідачка з сином ОСОБА_6 , скориставшись тим, що на той час чоловік, був на роботі, черговий раз зникла разом з дитиною. Батько був змушений звернутись до поліції. ОСОБА_1 знайшли в будинку, де перебували люди, які вживали наркотичні речовини. Сама ОСОБА_1 була з ознаками вживання наркотичних речовин. Малолітнього ОСОБА_6 передали батькові, а матір забрала поліція, де на неї був складений протокол за невиконання нею батьківських обов`язків. В той же день ОСОБА_1 написала розписку, що передає сина ОСОБА_6 батькові ОСОБА_3 , а сама їде жити до с. Великоолександрівка. З 21 лютого 2023 року мати дитину бачила декілька разів, життям хлопчика не цікавиться. ОСОБА_1 була запрошена до служби у справах дітей, де з нею була проведена профілактична робота, щодо виправлення ситуації. Але мати висновків не зробила. Після чергового візиту в родину ОСОБА_3 з`ясовано, що мати вдома не з`являлась, про що був складений відповідний акт. Кошти державної допомоги при народженні дитини мати витрачає на свої потреби. На даний час батько з малолітнім сином ОСОБА_6 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Мати життям дитини не цікавиться, коштів на утримання не дає, вихованням сина не займається. На телефонні дзвінки служби у справах дітей не відповідає. В зв`язку з чим, просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідачки аліменти на його утримання на користь батька дитини, ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття.

В судовому засіданні представник позивача - Андрєєва І.О. позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради Хлюпіна О.О. суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_1 не займається вихованням та утриманням свого малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час відвідування комісією родини ОСОБА_9 , відповідачки жодного разу не було вдома.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що відповідачка його колишня дружина, з якою вони мають спільну малолітню дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, ОСОБА_1 дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. З кінця лютого 2023 року вони проживають окремо, а 13.03.2023 року між ними було розірвано шлюб. Малолітній син проживає разом з ним, доглядати за ним допомагає його доросла донька, якій 20 років. Відповідачка вживає наркотичні засоби, однак підтвердити даний факт він не має можливості. Ним неодноразово здійснювалися виклики працівників поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 , після чого на останню складалися протоколи про адміністративні правопорушення. Де відповідачка проживає на даний час йому не відомо, останній раз він її бачив 09.04.2023 року.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він працює у відділенні поліції №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, тому йому відомо, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби та алкогольні напої. Був випадок зникнення відповідачки разом з дитиною. Працівниками поліції проводилися з нею бесіди щодо її поведінки, однак, ОСОБА_1 повідомила, що їй дитина не потрібна і вона не заперечує щоб син проживав разом з батьком.

Суд, заслухавши представника позивача та представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.4).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області №189/670/23 від 13.03.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29.05.2021 року відділом ДРАЦС по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №63 - розірвано (а.с.6-7).

Згідно копії розписки ОСОБА_1 , написаної 26.01.2023 року начальнику ВП №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, остання передає свого сина, ОСОБА_2 , своєму чоловіку, ОСОБА_3 , та переїжджає на проживання до с. Великоолександрівка. Претензій не має (а.с.8).

Згідно копії довідки виконавчого комітету Покровської селищної ради №805 від 21.03.2023 року, малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з батьком, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 від 02.03.2023 року та 06.06.2023 року, ОСОБА_3 проживає з малолітнім сином, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 виховує сина самостійно, інколи йому допомагає старша донька та бабуся. Колишня дружина, ОСОБА_1 , фактично з ними не проживає з 20.02.2023 року, участі у вихованні не приймає, матеріально не допомагає, її місцезнаходження невідоме. На момент огляду в будинку чисто, дитина забезпечена необхідними предметами, меблями та іграшками за віком (а.с.17,18).

Згідно листа начальника ВП №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.03.2023 року, Андрєєву І.О. було повідомлено, що ОСОБА_1 притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП 25.01.2023 року, матеріал був направлений до Покровського районного суду для прийняття рішення (а.с.19).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права та інтереси батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ).

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини, позивачем не надано. Умисної протиправної поведінки матері по відношенню до своєї дитини не встановлено.

Крім того, не підтверджено належними доказами те, що до ОСОБА_1 застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради №106/0/9-23 від 24.05.2023 року було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Покровської селищної ради від 03.05.2023 року про доцільність позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,11).

Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, не містить належних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина, не містить даних, які об`єктивно характеризують ОСОБА_1 як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Таким чином, вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України».

Обставини даної справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакти з дитиною, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини.

Враховуючи вищезазначене, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, то суд вважає за необхідне відмовити і в частині вимоги про стягнення аліментів з відповідачки на утримання малолітнього сина, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав та заявлена не батьком дитини, а органом опіки та піклування.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.150,164,165,180,182 СК України, ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Покровської селищної рад Синельниківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.11.2023 року

Суддя: О.С. Степанова

27.10.2023