Справа №522/9514/23
Провадження №2/522/4524/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну умов договору на підставі рішення суду та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну умов договору на підставі рішення суду, у якій позивачка просить замінити останнє речення на першій сторінці грошового зобов`язання від 13.01.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та викласти його в наступній редакції: «Отримані кошти зобов`язуюся повернути до 10 серпня 2023 року включно».

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року провадження у справі було відкрито, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 21 червня 2023 року.

Судове засідання, призначене на 21 червня 2023 року було відкладено на 11.07.2023 року задля забезпечення належного сповіщення відповідача.

Судове засідання, призначене на 11.07.2023 року не відбулося, у зв`язку з оголошенням у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги, про що складено відповідну довідку.

Судове засідання, призначене на 23.08.2023 року було відкладено, у зв`язку із надходженням клопотання. Наступне судове засідання було призначено на 20.09.2023 року.

07 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій позивач за зустрічним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 274 687,52 гривні, а також судові витрати.

20 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну умов договору на підставі рішення суду, у якій позивачка просить замінити останнє речення на першій сторінці грошового зобов`язання від 13.01.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та викласти його в наступній редакції: «Отримані кошти зобов`язуюся повернути до 30 грудня 2023 року включно».

20 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якій ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду. Судове засідання було відкладено на 09.10.2023 року.

26 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов про стягнення заборгованості.

У судове засідання, що відбулося 09.10.2023 року з`явилися: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

13 січня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позиви, що підтверджується копією розписки (а.с.12). Відповідно до розписки, ОСОБА_2 передав у користування ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4 755,00 доларів США, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язалася повернути зазначену грошову суму у строк до 12.03.2023 року включно.

Проте, ОСОБА_1 належним чином не виконала покладене на неї зобов`язання. Позивачка вказала, що причиною невиконання зобов`язання є скрутне матеріальна становище, а також інші обставини, що не залежать від її волі.

Внесення змін у договір за рішенням суду вона мотивувала тим, що 15.02.2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ГРАДУС-БАБАЛС-БУМ» з метою отримання поворотної матеріальної допомоги, що підтверджується копією заяви (а.с.17).

Згідно копії інформаційної довідки №15/02/23-1 від 15.02.2023 року, ТОВ «ГРАДУС-БАБАЛС-БУМ» вказано, що поворотна матеріальна допомога у розмірі 200 000,00 гривень може бути надана частинами, починаючи з 10.05.2023 року по 10.08.2023 року (а.с.18).

Згідно зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач не заперечує проти укладання з позивачкою договору позики, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою

Задля компенсації не повернутих ОСОБА_1 коштів, ОСОБА_2 вимушений був укласти договір позики, що підтверджується копією договору процентної позики від 15 березня 2023 року наявної у матеріалах справи, відповідно до якої, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошову суму коштів у розмірі 4800,00 доларів США із застосуванням процентної ставки 60% річних, тоді як ОСОБА_2 зобов`язався повернути дану суму грошових коштів протягом 12-ти місяців.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 , розмір додаткових витрат у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання становить 89 167,52 гривні, а загальний розмір заборгованості складає 274 687,52 гривні.

З приводу позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну умов договору на підставі рішення суду, суд зазначає наступне.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.ч.1-2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно Постанови КЦС ВС від 06.09.2023 у справі № 750/10540/20істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Враховуючи той факт, що будь яких істотних порушень умов договору з боку ОСОБА_2 судом на встановлено, а тому, керуючись статтею 651 ЦК України, що допускає заміну умов договору за рішенням суду у випадках порушення іншою стороною умов договору, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

З приводу зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зі змісту ч.2 ст.1047 ЦК України випливає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 483/1220/21 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Таким чином, відповідач істотно порушив норми чинного законодавства та умови розписки від 13 січня 2023 року не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу.

У ч.ч.1-2 ст.533 ЦК України зазначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно статті 36 закону України «Про Національний банк України», Національний банк розраховує та оприлюднює офіційний курс гривні до іноземних валют, облікову ціну банківських металів.

Так, станом на момент прийняття рішення, тобто, на 09.10.2023 року, офіційний курс долара США по відношенню до гривні становив 36,5827 за один долар США.

Судом встановлено, що сума заборгованості за договором позики, підтвердженого розпискою від 13.01.2023 року становить 173 950,74 гривні (4 755*36,5827 = 173 950,74).

Щодо посилання ОСОБА_2 на те, що він був вимушений укласти договір позиви з метою компенсації не повернутих ОСОБА_1 коштів, суд зазначає наступне.

У постанові КЦС ВС від 14.07.2021 у справі № 740/2904/17 зазначено, що за своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому, на думку суду, укладання ОСОБА_2 договору позики з метою компенсації не повернутих коштів це його власне волевиявлення, таке його право не передбачено основним договором позики як й обов`язок ОСОБА_1 сплачувати відсотки за договорами позики між третіми особами, а тому, усі витрати, понесені ним у зв`язку з укладанням договору позики з метою компенсації не повернутих коштів покладаються виключно на нього.

Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, зокрема, в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, підтвердженого розпискою від 13.01.2023 року.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого збору, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що загальна сума сплаченого ОСОБА_2 судового збору становить 2 760, 60 гривень, що підтверджується копією квитанції №174594051 від 07.09.2023 року.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про можливість стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 173 950,74 гривні, то пропорційною сумою судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача буде 1 730,52 гривень.

Тому, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору у розмірі 1 730,52 гривні.

З приводу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 28 березня 2023 року між ТОВ «Адвокатський альянс «Баймуратов та партнери» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги, що підтверджується копією договору.

Згідно акту здачі-приймання етапу робіт згідно договору про надання адвокатських послуг, від 04.09.2023 року, загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 25 000,00 гривень.

Зазначені кошти були перераховані на користь ТОВ Адвокатський альянс «Баймуратов та партнери», що підтверджується копією платіжної інструкції №174372850 від 04 вересня 2023 року.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 137 ЦПК України вказано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Саме тому, суд приходить до висновку про можливість стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 гривень.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч.3 ст.12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 133, 137, 141, 175, 178, 187, 263-265 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну умов договору на підставі рішення суду відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість у розмірі 173 950 (сто сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 125 (двадцять п`ять тисяч сто двадцять п`ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму сплаченого судового збору пропорційна задоволеним позовним вимогам у розмірі 1 730 (тисяча сімсот тридцять) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 7 листопада 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.

09.10.2023