Справа № 553/2060/23
Провадження № 2/553/2577/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.10.2023м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

04.08.2023 до Ленінського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому позивач з урахуванням уточнень просить:

- розірвати шлюб, який зареєстровано 29 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 287, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 29.03.2017;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення повноліття дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 287, зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів з чоловіком, різних поглядів на життя, втрати почуття любові та довіри один до одного. На даний час з відповідачем спільного господарства не ведуть, кожен з подружжя живе окремим життям та шлюбних стосунків не підтримують. Спору про спільне майно немає. Збереження шлюбу та примирення неможливе. Просила після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитину, який в будь-якому разі н повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, вона одна не може забезпечити. Батько дитини є здоровим та працездатним, працює в Державному історико-культурному заповіднику «Поле полтавської битви» на посаді старшого наукового співробітника та має постійний дохід у розмірі 10 000,00 грн. на місяць, зможе сплачувати аліменти у зазначеному вище розмірі, що забезпечить рівність при несенні обов`язку по утриманню дитини. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати , тому вважає, що відповідач може сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.08.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06.09.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

У відзиві вказує, що 05.09.2023 отримав копію позовної заяви. Підтверджує, що протягом останнього часу сімейне життя з позивачем поступово погіршувалося, що у подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Дружина неодноразово робила спроби проживати окремо без формального припинення шлюбу, проте щоразу при таких спробах знову наполягала на фактичному відновленні сімейного життя. Зазначає, що з позивачем мають абсолютно протилежні погляди на шлюб, сім`ю та виховання дитини. Між ними постійно виникають конфлікти, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що негативно впливає на психічний стан сина та кожен раз спричиняє йому душевні страждання. Останнім часом у сім`ї є багато проблем, вони не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, у зв`язку із постійною зміною пріоритетів та життєвих орієнтирів, не здатні піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наразі проживає із дружиною та знаходиться на спільному утриманні. Матеріальна підтримка належного рівня життя та виховання дитини здійснюється спільно. На даний момент проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, примирення неможливе. Подальше спільне життя вважає неможливим, оскільки це суперечило б його інтересам та інтересам дитини розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності.

Також зазначає, що наразі син фактично проживає разом із дружиною за адресою її реєстрації, проте зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та просить суд надати можливість і надалі безперешкодно бачитись із сином, проводити разом час без обмежень та особливого порядку відвідування. При визначенні місця проживання дитини, просив врахувати потребу його сина в майбутньому відвідувати ЗОШ № 2 Полтавської міської ради Полтавської області, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Це неодноразово обговорювалося з дружиною і в результаті вони дійшли згоди залишити без змін місце реєстрації дитини. Тому місце реєстрації його сина за адресою: АДРЕСА_1 , прошу залишити без змін. Проти фактичного проживання його разом з матір`ю за адресою її реєстрації не заперечує.

Враховуючи викладені обставини, а саме, те, що він із позивачем вже неодноразово робили спроби проживати окремо та той факт, що такий спосіб сімейного життя травмує психіку їхнього сина, просив не надавати часу на примирення. Майновий спор з позивачем відсутній. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя їх із позивачем як подружжя і сім`ї та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхнього малолітнього сина. Просив винести рішення про розірвання шлюбу та розгляд справи здійснювати без його участі.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулась до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив слухати справу без його участі.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви (клопотання) з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2017 року, актовий запис № 287 від 29.03.2017 виконано Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 29.03.2017).

Від шлюбу мають дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 23.11.2017, актовий запис № 1448).

Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім`єю, та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до актового запису про народження № 1448 від 23.11.2017, місце реєстрації: Київський районний у місті Полтаві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 23.11.2017).

Сторони проживають окремо, дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

При цьому, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитини, чи будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини. У відзиві на позовну заяву відповідачем не зазначено позиції та не надано доказів щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормами статті 141 СК України визначено, що мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тобто, встановлено принцип рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей.

При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд перевіривши обставини, обумовлені статтею 182 СК України, бере до уваги те, що обов`язок утримувати неповнолітню (малолітню) дитину мають нести однаково як батько, так і мати дитини та з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, вважає, що розмір частки аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього (малолітнього) сина має становити 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

При цьому, суд зазначає, що однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність. Так, відповідно до норм ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

У зв`язку з чим, суд, при розгляді вказаної справи в межах заявлених позивачем вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, не вирішує питання про визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивача звільнено від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову 04.08.2023, що становить 1073,60 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 16, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 274, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 29 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 287 від 29.03.2017.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 змінити на дошлюбне « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду 04.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з державного бюджету 50% судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, сплаченого при зверненні до суду за квитанцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 від 01.08.2023 в розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Повний текст рішення складено 13.10.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: судом не встановлений, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Головуючий: суддя Н.М. Грошова