ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

справа № 696/652/22
провадження № 22-ц/821/1473/23

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л.

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про визнання попереднього договору недійсним та відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди, у складі: головуючої судді Білопольської Н. А.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Везем Шиппінг» про визнання попереднього договору недійсним та відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що в мережі Інтернет, позивач натрапив на розміщену рекламу ТОВ «Везем Шиппінг», із якої вбачалось придбання вживаних автомобілів із США. Шляхом телефонної розмови із представником ТОВ «Везем Шиппінг» між ними було досягнута домовленість про укладення між ними договору щодо придбання потрібного йому легкового автомобіля.

При цьому передумовою для такого договору відповідач вказав на необхідність здійснення з його сторони оплати на його рахунок 16026 грн, що ним і було здійснено.

24 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 , вартістю 297502,55 грн. За попереднім договором сторони зобов`язалися до 31 січня 2022 року укласти основний договір купівлі-продажу належного Товариству транспортного засобу.

Зазначає, що ТОВ «Везем Шиппінг» по попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу від 24 вересня 2021 року не виконало своїх зобов`язань, а саме до 31 січня 2022 року не уклало з позивачем основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким мало перейти до нього право власності на транспортний засіб, а у квітні 2022 року запропонувало укласти з ним додаткову угоду про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24.09.2021, якою змінило істотні умови договору, що абсолютно не відповідає природі попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу.

З огляду на сплату повної вартості автомобіля, він підписав додаткову угоду шляхом реєстрації в застосунку «Вчасно».

Вказує, що у травні 2022 року він неодноразово намагався з`ясувати інформацію у менеджерів та представників Товариства щодо придбання автомобіля марки марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 та укладення основного договору купівлі-продажу транспортного засобу, однак все було марно.

Вважає себе ошуканим, оскільки оплатив повну вартість автомобіля, обумовлену попереднім договором ПКП-8778 від 24.09.2021, проте не отримав у власність автомобіль. При цьому, ТОВ «Везем Шиппінг» насправді приховало той факт, що насправді воно має намір реалізувати не належний йому на праві власності автомобіль, а фактично зобов`язується надати йому послугу щодо пошуку такого автомобіля, що випливає із умов так званого попереднього договору.

На думку скаржника, враховуючи вищевикладене, оспорений правочин є припиненим, а кошти отримані відповідачем від нього набувають статусу таких, що отримані без належної правової підстави, що надає йому право на стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами.

Окрім того, на думку ОСОБА_1 , з відповідача слід стягнути на його користь кошти з урахуванням індексу інфляції за весь час безпідставного користування його коштами, а також три проценти річних від суми сплачених ним коштів.

Просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг», укладений 24 вересня 2021 року. Стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів - 16026,00 грн, суму вартості транспортного засобу - 297502,55 грн, суму інфляційних втрат - 37830,99 грн, три проценти річних за користування грошовими коштами - 8271,99 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16026 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що є недоведеним факт невиконання чи істотного порушення ТОВ «Везем Шиппінг» умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та додаткової угоди до нього від 27 квітня 2022 року у погоджені сторонами строки за наявності форс-мажорних обставин, що стало б підставою для його розірвання та відшкодування збитків на користь позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст спірного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, наявність будь-яких умов, що завдавали б шкоди позивачу, як споживачу. Стороною позивача не доведено як того, що відповідач ввів в оману позивача та здійснював нечесну підприємницьку діяльність при укладенні оспорюваного правочину, так і те, що умови укладеного між сторонами договору були несправедливими, а тому підстав для визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24 вересня 2021 року не вбачається.

Водночас суд дійшов висновку, що наявність доказу, що підтверджує перерахування позивачем на поточний рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» грошових коштів у розмірі 16026,00 грн, виплата яких не передбачена попереднім договором і не входить до ціни купівлі-продажу транспортного засобу, яка на дату укладення договору становить 297502,55 грн, свідчить про те, що вказані грошові кошти підлягають поверненню позивачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а частину обставин, встановлених в даному рішенні, надуманими, недоведеними та такими, що не відповідають матеріалам справи, що свідчить про його необгрунтованість, оскаржив рішення в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в примірнику заяви про зміну умов попереднього договору від 27.04.2022, яка долучена, як додаток до позовної заяви взагалі відсутній його підпис, що не враховано судом першої інстанції.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що попередній договір є діючим, оскільки 27 квітня 2022 року сторонами підписано додаткову угоду, на сьогоднішній день є хибним, необгрунтованим, безпідставним, незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує, що на момент підписання попереднього договору купівлі-продажу автомобіля ПКП-8778 від 24.09.2021 відповідач ТОВ «Везем Шиппінг», як продавець автомобіля марки марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 мав бути власником даного транспортного засобу, щоб ним володіти, користуватися та розпоряджатися, а також мати у розпорядженні відповідні документи на право власності.

Однак, відповідач не був власником вказаного автомобіля, який навіть не знаходився на території України та не був розмитненим.

Зауважує, що на всі його неодноразові звернення та прохання надати йому документи про право власності на зазначений автомобіль в досудовому порядку відповаідач ніяким чином не реагував та жодних документів не надава.

Вказує, що суд проігнорував долучені ним до матеріалів справи адвокатський запит від 24.01.2023 та лист-відповідь РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області.

Просив суд скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2023 року в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, про їх задоволення, яким визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24.09.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг». Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму вартості транспортного засобу - 297502,55 грн, суму інфляційних втрат - 37830,99 грн, три проценти річних за користування грошовими коштами - 8271,99 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

24 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Везем Шиппінг» укладено попередній договір ПКП-8778 купівлі-продажу транспортного засобу, предметом якого визначено зобов`язання укласти в майбутньому до 31 січня 2022 року основний договір купівлі-продажу на належний відповідачу транспортний засіб марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 (т.1 а.с. 61-62).

Згідно з п. п. 1.1. - 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому до 31.01.2022 договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 (т.1 а.с. 61).

Відповідно до п. 1.3. попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством (т.1 а.с. 61).

Згідно з п. 1.5. попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» здійснило викуп транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 , який жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не мав (т.1 а.с. 61).

Відповідно до п. 2.1. договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 297502,55 грн, у тому числі ПДВ 49583,76 грн, та сплачується ОСОБА_1 (Сторона-2) в безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» (Сторона-1) в національній валюті України гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку (т.1 а.с. 61).

Після укладення основного договору транспортний засіб підлягає державній реєстрації на власника в одному із сервісних центрів МВС України (п.3.1) (т.1 а.с. 61).

Відповідно до п. 4.1 договору, попередній договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 24.09.2021 і діє до 31.01.2022, або до укладення основного договору (т.1 а.с. 61).

Передумовою для укладення попереднього договору щодо придбання легкового автомобіля на вимогу відповідача ОСОБА_1 21 вересня 2021 року здійснив перерахунок коштів в сумі 16026,00 грн на рахунок ТОВ «Везем Шиппінг», що підтверджується квитанцією № 0.0..1 (т. 1 а.с. 70).

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 за транспортний засіб перераховано на поточний рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» грошові кошти в розмірі 198052,08 грн, що підтверджується квитанцією № 0.3.1. Іншу частину платежу 99450,47 грн здійснено 21 лютого 2022 року, що підтверджується квитанцією № 0. (т. 1 а.с. 71-72).

Позивачем долучено до позову додаткову угоду про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24 вересня 2021 року, датовану 24 квітня 2022 року, відповідно до якої ТОВ «ВЕЗЕМ Шиппінг» (Сторона-1) та ОСОБА_1 (Сторона-2) дійшли згоди про внесення змін до умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24 вересня 2021 року, де п. 1.1. викладено у наступній редакції: «Сторона 1 зобов`язується здійснити викуп транспортного засобу марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 (далі транспортний засіб) та забезпечити перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу за рахунок та в інтересах Сторони -2» (т.1 а.с. 66-67).

Пункт 1.2. попереднього договору виклали у наступній редакції: «За цим договором Сторона -1 зобов`язується надати послуги до офіційного закінчення воєнного стану».

Пункт 1.3. узгодили у наступній редакції: «Сторона-1 гарантує, що на момент укладання цієї Угоди транспортний засіб, визначений у п.п. 1 цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом та не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством».

Пункт 2.1 виклали у наступній редакції: «Сума відшкодування здійснених витрат безпосередньо пов`язаних з виконанням цього договору складає 160550, 97 грн та сплачується Стороною-2 у безготівковій формі на поточний рахунок Сторони -1 в національній валюті України гривні».

Сторони дійшли спільної згоди щодо виключення п. 2.3 вищевказаного договору.

Пункт 3.1. виклали у наступній редакції: «Після проведення митного оформлення транспортний засіб підлягає державній реєстрації на Сторону-2 в одному із сервісних центрів МВС України».

Пункт 4.1. виклали у наступній редакції: «Цей договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, а саме 24 вересня 2021 року, і діє до офіційного закінчення воєнного стану».

За цією угодою сторони дійшли спільної згоди щодо виключення п. 5.1 з вищевказаного Договору.

Згідно з п. 11 Додаткової угоди від 27 квітня 2022 року, інші умови Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24 вересня 2021 року не зупинені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе (т. 1 а.с. 66).

Згідно з відповіддю на адвокатський запит від 26.01.2023 № 31/19-В-11 а.з., Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Тернопільській області повідомив, що станом на 31 січня 2022 року ТОВ «Везем Шиппінг» не уклало основного договору купівлі-продажу транспортного засобу марки Ford, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , вказаний автомобіль не належить ТОВ «Везем Шиппінг», право власності на нього товариством у встановленому законом порядку не зареєстровано (т.1 а.с. 155).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповіднодо викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2023 року оскаржується ОСОБА_1 в частині відмовлених позовних вимог, отже перегляду підлягає рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до положень ч.1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до норм ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Як визначено у ч. 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом частини п`ятої цієї статті у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Звертаючись до суду з позовом, сторона позивача посилалася на те, що відповідач ввів в оману позивача стосовно основних характеристик товару, який позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності відповідачу та поставки в майбутньому.

У висновку щодо застосування норми права, викладеному у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, зазначається, що добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

У постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-330цс16 Верховний Суд України, проаналізувавши норму ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», дійшов висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно з ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», зокрема, є умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника), або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13).

Відповідно до ст. 230 ЦК України у взаємозв`язку зі ст. 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обравши способом захисту своїх прав визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України та ст.ст. 15, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач у силу положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, аналізу норм закону та обставин справи колегія суддів вважає, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу та його зміст відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», і підстав для визнання його недійсним немає, оскільки умови договору, порядок і строк його виконання були узгоджені сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не доведено, що відповідачем умисно вчинено дії із введення його в оману з метою заволодіння відповідачем певними коштами позивача, а невиконання чи неналежне виконання договору самі по собі не є підставою для його недійсності.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що зміст спірного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, наявність будь-яких умов, що завдавали б шкоди позивачу, як споживачу, позивач не довів, що відповідач ввів його в оману та здійснював нечесну підприємницьку діяльність при укладенні оспорюваного правочину, а також не довів, що умови, укладеного між сторонами договору були несправедливими.

Що стосується додаткової угоди від 27 квітня 2022 року про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 24 вересня 2021 року, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Позивач долучив до позову додаткову угоду про зміну умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24 вересня 2021 року, датовану 27 квітня 2022 року, відповідно до якої ТОВ «ВЕЗЕМ Шиппінг» (Сторона-1) та ОСОБА_1 (Сторона-2) дійшли згоди про внесення змін до умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778 від 24 вересня 2021 року та виклала частину його пунктів у новій редакції.

Зокрема, п. 1.1 та п. 1.2. попереднього договору виклали у наступній редакції: «Сторона 1 зобов`язується здійснити викуп транспортного засобу марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 (далі транспортний засіб) та забезпечити перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу за рахунок та в інтересах Сторони -2. За цим договором Сторона -1 зобов`язується надати послуги до офіційного закінчення воєнного стану».

Заперечуючи щодо укладення додаткової угоди, укладеної в електронній формі, скаржник посилається на ту обставину, що в ньому взагалі відсутній його підпис.

Проте з такими доводами не погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС ВС від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(учасників) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

За змістом ст. 5 ЗУ «Проелектронні документи та електроннийдокументообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Як передбачено у ст. 6 ЗУ «Проелектронні документита електроннийдокументообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги».

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ Про електронні довірчі послуги» (ч. 1 ст. 6 ЗУ «Проелектронні документита електроннийдокументообіг»).

Пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору, вона повинна бути відправлена від сторони, яка пропонує укласти договір, а також виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1). У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників (ч. 2).

Отже, намір юридичної особи, яка зробила пропозицію, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття, може виражатись лише у разі підписання проекту договору і направлення його іншій стороні. Без підписання такого паперового документу власноруч чи у разі складення електронного документу без накладення електронного підпису уповноваженою на укладення договорів посадовою особою юридичної особи, не можна вважати, що така юридична особа готова взяти на себе зобов`язання у разі прийняття пропозиції укласти договір іншим контрагентом.

Дослідивши доданий до позовної заяви договір, встановлено, що він створений в електронній формі за допомогою онлайн-сервісу «Вчасно», який призначений для автоматизації процесів електронного документообігу між користувачами та контрагентами, що передбачає підписання, надсилання, отримання та зберігання електронних документів онлайн «Вчасно» шляхом встановлення електронного підпису.

При цьому слід зазначити, що для направлення такого договору контрагенту обов`язковим етапом є підписання договору уповноваженою особою за допомогою електронного підпису, лише після підписання договір є надісланим.

Із наданої додаткової угоди вбачається, що вона підписана ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису 27.04.2022 о 19:37 год (т.1 а.с. 69).

Тому доводи апеляційної скарги щодо непідписання додаткової угоди не заслуговують на увагу.

Як вірно встановлено судом, за зміненою редакцією попереднього договору від 24 вересня 2021 року, з якою погодився ОСОБА_1 , підписавши додаткову угоду від 27 квітня 2022 року, ТОВ «Везем Шиппінг» (Сторона - 1) зобов`язалось надати послуги зі здійснення викупу транспортного засобу марки Ford, модель Escape, 2015 року випуску, з номером шасі НОМЕР_1 (далі транспортний засіб), забезпечення перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу за рахунок та в інтересах ОСОБА_1 (Сторони -2) у строк - до офіційного закінчення воєнного стану (т. 1 а.с. 66).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на час звернення позивача з позовом воєнний стан в Україні не закінчився.

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявник не підтвердив жодними належними допустимими доказами підстав заявленого позову, а саме обставин істотного порушення відповідачем умов попереднього договору, а саме строку та порядку виконання зобов`язань.

Враховуючи, що п. 4.1. попереднього договору передбачено, що строк його дії визначено до 31 січня 2022 року або до укладення основного договору, тому додаткова угода є такою, що укладена до закінчення дії попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-8778.

Посилання в апеляційній скарзі на судову практику судів першої інстанції не заслуговує на увагу, адже відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, слід зазначити, що додаткова угода від 27 квітня 2022 року позивачем оскаржена не була.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що відсутні докази невиконання чи істотного порушення ТОВ «Везем Шиппінг» умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу та додаткової угоди до нього від 27 квітня 2022 року у погоджені сторонами строки за наявності форс-мажорних обставин, що стало б підставою для повернення сплачених коштів та відшкодування збитків на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду, в оскаржуваній частині, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2023 року, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко