Справа № 524/4191/23
Провадження №2/524/1868/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Варивода Вікторія Вікторівна, про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Варивода Н.В. про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позову зазначає, що є інвалідом другої групи інвалідності з 30 жовтня 2019 року, потребує постійного стороннього догляду. На праві приватної власності має квартиру АДРЕСА_1 яка є його єдиним житлом. У вересні 2020 році дочка, запропонувала допомогу по догляду та домовились щодо укладення договору довічного утримання. На виконання договору ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 надавали йому допомогу за вказівкою доньки, про що отримували грошову винагороду. Всупереч домовленостям, 17 листопада 2020 року уклав договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Вариводою Н.В. за № 6072, відповідно до якого право власності за оспорюваним ним договором перейшло доньці ОСОБА_6 . Від імені відповідача при укладенні даного договору діяла ОСОБА_5 , на підставі довіреності, посвідченої 02 жовтня 2020 року нотаріусом округу міста Мурманськ російської федерації Шевцовою Т.А. Вважав, що вказаний договір є договором довічного утримання та право власності на квартиру перейде до доньки після його смерті. За відсутності фактичної передачі житла обдарованому, продовжує проживати у спірній квартирі, несе витрати по її утриманню. За вказаних вище підстав позивач просить суд задовольнити позов та визнати недійсним договір дарування від 17 листопада 2020 року квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Вариводою Н.В. за № 6072.

Ухвалою суду від 28.06.2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 13.09.2023 року закрито підготовче судове засідання призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його захисник адвокат Олійник Л.М. позов підтримують, просять задовольнити, з підстав, що зазначені у позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі з мотивів та підстав у ньому наведених.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не заявилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена оголошенням на сайті судової влади України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Варивода Н.В. просить проводити судовий розгляд за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, оцінивши зібрані та надані докази у їх сукупності , встановив наступне:

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 лютого 1994 року Управлінням житлово - комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 01 лютого 1994 року № 3328/1, зареєстрованого Кременчуцьким бюро технічної інвентаризації і записана в реєстрову книгу №м-2 за реєстровим № 322 був власником квартири АДРЕСА_1 .

Із 30 жовтня 2019 є інвалідом другої групи інвалідності безтерміново.

Стверджує, що потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до договору дарування від 17 листопада 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Вариводою Н.В. за № 6072 ОСОБА_1 передав у власність, а ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Вказана квартира є єдиним житлом ОСОБА_1 , в якій він після укладання договору дарування продовжує проживати та несе витрати на утримання майна.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до статті 81 ЦПК України на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15.

Під час судового розгляду судом встановлено, що договір дарування був укладений внаслідок помилки за умов неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Вказані обставини мають істотне значення, оскільки позивач є особою похилого віку, потребує постійного стороннього догляду і допомоги, спірне житло, що є предметом договору, у нього є єдиним, в якому він продовжує проживати як до, так і після укладення договору дарування, несе витрати на його утримання, а також відсутності фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та відсутності заперечень з боку відповідача.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, повідомили суд, що позивач помилився щодо юридичної природи правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, згідно з яким донька позивача буде надавати йому матеріальну допомогу.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 постійно проживає у російській федерації, не вступила у фактичне володіння майном та припинила надання матеріальної допомоги батьку.

До спірних правовідносин необхідно застосувати правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс 16; від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, згідно з яким особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Так, згідно з оспорюваним договором дарування, який посвідчений нотаріально, вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків договору довічного утримання не роз`яснено (а.с. 13-16).

За таких обставин, позивач за обставинами цієї справи неправильно сприйняв фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення, а отже помилився щодо його наслідків.

Оскільки позивач є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору судові витрати у відповідності до статті 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Варивода Вікторія Вікторівна, про визнання недійсним договору дарування квартири задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 17 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Вариводою В.В. за № 6072.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: російська федерація, АДРЕСА_3 .

Суддя О.С. Предоляк