Справа № 147/324/17
Провадження № 2/147/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника відповідача адвоката Роя В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (в редакції позовних вимог від 02.11.2017, які уточнені 23.10.2020) звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування позовної заяви посилається на те, що 04.05.2006 між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №VIUPGA від 04.05.2006. За умовами зазначеного кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит на строк до 02.05.2010 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 39427,00 грн. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 37600 грн. та 1827 грн. в сплату страхових платежів. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 04.05.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. Згідно з даним договором іпотеки ОСОБА_1 було надано в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 104.10 кв.м, житловою площею 48.10 кв.м, який складається з житлового будинку А: вхідного майданчика а; вхідного майданчика al: підвалу А/п, сараю Б; туалету В. благоустрою 1-3. Право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями (іпотечне майно) у неї виникло на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вихватнюк Л.А. Вказане право власності на житловий будинок було зареєстровано в КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 03.04.2006 за реєстраційним номером 7345061.

Рішенням виконавчого комітету Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №34 від 29.09.2014 «Про присвоєння адреси житлового будинку» було фактично змінено адресу житлового будинку, належного позивачу на праві власності шляхом присвоєння житловому будинку нової адреси: АДРЕСА_2 (замість АДРЕСА_1 , під яким було зареєстровано право власності на будинок). Таким чином, з 29.09.2014 належний ОСОБА_1 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу жилого будинку від 29.12.2005, житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою погашення заборгованості за кредитним договором №VIUPGA від 04.05.2006, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» 19.02.2014 звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (цивільна справа 147/257/14-ц).

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року у цивільній справі № 147/257/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов було задоволено. Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUPGA від 04.05.2006, в розмірі 202631,61 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 104,10 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також вирішено виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку (предмету іпотеки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Тростянецькому районному секторі управління державної міграційної служби України у Вінницькій області.

В процесі виконання зазначеного судового рішення, відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» було з`ясовано та встановлено факт зміни адреси житлового будинку (з №14 на №11).

Після того, як їй (позивачу ОСОБА_1 ) в жовтні 2015 року стало відомо про ухвалення Тростянецьким районним судом Вінницької області судового рішення в цивільній справі № 147/257/14-ц (про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення), ОСОБА_1 почала оскаржувати дане судове рішення.

В результаті оскарження, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016, рішення Тростянецькою районного суду Вінницької області від 05 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2015 року в цивільній справі №147/257/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після повторного судового розгляду зазначеної цивільної справи 01.12.2016 Тростянецьким районним судом Вінницької області було ухвалено нове судове рішення в справі про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення в зв`язку з пропуском ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду з цим позовом строку позовної давності, встановленої законом.

Вважає, що у зв`язку з цим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» втратило і право вимоги за договором іпотеки від 04.05.2006 відповідно до ст. 266 ЦК України.

Разом з тим, 05.04.2017 було отримано від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» «Вимогу власника» від 03.04.2017 №30.1.0.0/2-, якою було повідомлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки б/н від 04.05.2006 посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрованого в реєстрі під №14, про що до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис. Також вказано, що на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений можливості вільно користуватись зазначеною нерухомістю з причини знаходження в ній та її використання ОСОБА_1 на умовах й з підстав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не відомі та відповідно такий стан є порушенням ст. 319 ЦК України. Тобто, з даної вимоги вбачається, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником житлового будинку.

Жодних документів про своє право власності на вищевказаний житловий будинок ПАТ КБ «ПриватБанк» разом з вимогою власника не надав.

Після отримання так званої «Вимоги власника» щоб перевірити реєстрацію свого права власності, позивач звернулась за Інформаційною довідкою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державною реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З інформаційної довідки №84374389 від 06.04.2017 вбачається, що за адресою/місцезнаходженням: АДРЕСА_1 в розділі: «Відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно Відомості про об`єкт нерухомого майна» міститься інформація про реєстрацію права власності на вищезазначений житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 7345061) за позивачем. За таким реєстраційним номером було зареєстровано нерухоме майно ОСОБА_4 до 01.01.2013 в КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

З інформаційної довідки №84374627 від 06.04.2017 вбачається, що за адресою/місценаходженням: АДРЕСА_1 (тобто за фактичною адресою її будинку) в розділі «Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» міститься інформація про нерухоме майно (житловий будинок) за зазначеною адресою, яке за площею, складовими частинами об`єкта нерухомого майна повністю співпадає з технічними характеристиками належного ОСОБА_4 на праві власності житлового будинку, зазначеними в її правовстановлюючих документах про право власності на будинок, та які зазначали в договорі іпотеки від 04.05.2006, при передачі нерухомого майна в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк». З розділу «Актуальна інформація про право власності» вбачається, що єдиним власником зазначеного нерухомого майна є ПАТ КБ «Приват Банк», . Номер запису про право власності: 15815596. Державну реєстрацію права власності було здійснено 04.08.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016, видавник: приватний нотаріус Бондар І.М. Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016 14:26:26, приватний нотаріус Бондар І.М. З розділу «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» вбачається, що іпотекодержателем майна є відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», а іпотекодавцем зазначеного в довідці майна є другий відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», .

Отже, із зазначеної в інформаційній довідці №84374627 від 06.04.2017 інформації вбачається, що належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, яке було зареєстроване за нею на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 29.12.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час зареєстроване за новою, зміненою адресою: АДРЕСА_1 за відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», але до реєстрації права власності за відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» можливо було зареєстровано на праві власності за другим відповідачем ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», оскільки 2-й відповідач є іпотекодавцем спірного майна, а в 1-го відповідача право власності виникло на підставі договору іпотеки від 18.02.2016.

Отже за даних обставин, в позивача є обгрунтовані підстави вважати, що відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» щонайменше не визнається її право власності на належний позивачу на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 29.12.2005 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 ).

З «Вимоги власника» від 03.04.2017 вбачається, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає себе власником належного позивачу житлового будинку за вказаною адресою.

Враховуючи зміни в законодавстві та правові позиції Верховного суду просить: визнати припиненим Договір іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 , та відповідачем - ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за №1427; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016, про реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 15815596, дата державної реєстрації: 04.08.2016, винесеною приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною; визнати недійсним договір іпотеки серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальною округу Бондар І.М., відповідно до якого у відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», усі понесені судові витрати.

12 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 09.08.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» з порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 104.10 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 18.02.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1071. Після отримання права власності на вказану нерухомість, Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 . У зв`язку з чим просить виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду від 16 січня 2018 справу №147/324/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Естейт Селлінг» про визнання права власності на нерухоме майно та справу №147/997/17 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення об`єднано в одне провадження та присвоєно №147/324/17.

16 січня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вважають, що даний позов є безпідставний, необгрунтований та такий, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. В матеріалах цивільної справи містяться докази того, що відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» направлялось позивачу повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу будинку. В повідомлені зазначено, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» після спливу тридцятиденного строку з дня отримання даного повідомлення, банком буде укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки сторонній особі. Також повідомлено позивача, що на протязі тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення вона вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення позивач набуваєте переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом п`яти днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів позивач не висловить намір придбати вищевказаний предмет іпотеки банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Вказане повідомлення позивачем отримано, що підтверджується повідомленням про отримання, проте за наявності заперечень щодо реалізації предмету іпотеки протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання квартири, вважають, що позивач надав мовчазну згоду на укладання договору купівлі-продажу відповідно до ст. 642 ЦК України.

Так, схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину.

В матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем заперечення щодо реалізації будинку або повідомлення про намір придбати предмет іпотеки, а отже, в даному випадку позивач надав згоду на реалізацію предмету іпотеки.

Умовами договору іпотеки, укладеним між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», також передбачено згоду на укладання договору купівлі-продажу квартири, оскільки підпис іпотекодавця (власника) в іпотечному договорі є способом його волевиявлення (ст. ст. 205, 207 ЦК України), що підтверджується нижченаведеним.

За попередньою згодою сторін відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань по цьому договору; неможливості звернути стягнення на майно, заставлене з метою забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, з будь-якої причини.

Звернення стягнення на предмет застави у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, здійснюється відповідно до чинного законодавства України та цього договору, в тому числі і згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі (п. 26).

Відповідно до п.26 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця, або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

В даному випадку не здійснювалось примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки через органи і посадових осіб, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предает іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень, а відбулось договірне погашення заборгованості за кредитним договором шляхом переходу права власності на предмет іпотеки, в даному випадку відсутнє примусове стягнення.

З огляду наведеного просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», третя особа приватною нотаріуса Дніпровською міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

16 лютого 2018 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Клименко І.Ф. подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що звертає увагу суду на те, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на докази, які начебто містяться в матеріалах даної цивільної справи, але насправді, зазначені представником відповідача у відзиві на позовну зайву докази в матеріалах даної цивільної справи відсутні. Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає про наявність в матеріалах даної цивільної справи доказу того, що відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» направлялось позивачу ОСОБА_1 повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу будинку. При цьому, представником відповідача не вказується жодних відомостей стосовно того, коли таке повідомлення направлялось позивачу ОСОБА_1 та коли воно було отримано позивачем ОСОБА_1 . Разом з тим, позивач ОСОБА_1 жодних повідомлень щодо наміру відповідача укласти договір купівлі-продажу належною їй будинку, який на даний час є предметом спору, від відповідача не отримувала і не мала можливості вчасно висловити свої заперечення щодо відчуження відповідачем належного їй житлового будинку після спливу всіх строків давності, визначених законом для примусового відшкодування споживчого кредиту, забезпеченням якого був спірний житловий будинок (предмет іпотеки).

Також, в порушення вимог п.26 договору іпотеки від 04.05.2006, який укладався між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» з метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед відповідачем, відповідач не повідомляв ні письмово, як того вимагають умови договору іпотеки, ні іншим шляхом, про продаж предмету іпотеки (спірного житлового будинку) будь-якій особі та будь-яким способом, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Про порушення своїх прав позивач ОСОБА_1 довідалась лише з «Вимоги власника» від 03.04.2017, в якій позивача було повідомлено про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору іпотеки №б/н від 04.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською A.І. та зареєстрованого в реєстрі під №1427, про що до Єдиного державного реестру прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис.

Хоча з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №84374627 віл 06.04.2017 з розділу «Актуальна інформація про права власності» вбачається, шо ПАТ КБ «ПриватБанк», є власником зазначеного нерухомого майна, державну реєстрацію права власності було здійснено 04.08.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1071, виданнй 18.02.2016.

Отже, відповідач не тільки не повідомив позивача ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» про намір укласти договір купівлі-продажу належного їй на праві власності нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, та відповідно до вимог п.26 договору іпотеки від 04.05.2006, про продаж предмету іпотеки (спірного житлового будинку) у спосіб вибраний відповідачем в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», але й у направленій позивачу «Вимозі власника» від 03.04.2017 повідомив ОСОБА_1 недостовірну інформацію щодо зміни права власності на належний їй житловий будинок, який був предметом іпотеки. Враховуючи вищевикладене, а також, відсутність будь-яких доказів зі сторони відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо правомірності відчуження спірного нерухомого майна на підставі договірного погашення заборгованості відповідно до вимог ст. 26 договору іпотеки від 04.05.2006 в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яке передбачає обов`язкове письмове повідомлення сторони договору щодо наміру вчинити дії з наданим в іпотеку майном та щодо вчинення будь-яких дій з іпотечним майном, враховуючи, що такі дії щодо спірного нерухомого майна були вчиненні відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» після спливу всіх строків позовної давності, визначених законом, вважає, що дії відповідачів є неправомірними та такими, що порушили права та інтереси позивача ОСОБА_1

20 червня 2018 року в.о. керівника апарату Тростянецького районного суду Вінницької області було прийнято розпорядження № 155 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_5 відповідно до наказу від 14 червня 2018 року № 15-к.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 лютого 2019 року цивільну справу № 147/324/17 відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду за принципом вірогідності було розподілено судді Тростянецького районного суду Вінницької області Дудікову А.В.

На підставі розпорядження керівника апарату Тростянецького районного суду Вінницької області № 124 від 10.02.2020 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із відрахуванням із штату суддів Тростянецького районного суду Вінницької області головуючого у справі Дудікова А.В. на підставі наказу від 05.02.2020 № 6-к призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020 у справі № 147/324/17 (провадження 2/147/7/20) визначено головуючого суддю Мудрак А.М.

Ухвалою судді від 30.07.2020 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно, позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 28 червня 2023 року за заявою представника ПАТ КБ «Приватбанк» позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про виселення залишено без розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Клименко І.Ф. не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Також просить стягнути на користь позивача всі понесені судові витрати.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - адвокат Рой В.Л. в судовому засіданні заперечив щодо заявленого позову, вказав, що позиція відповідача викладена у відзиві на позов та наданих письмових поясненнях. Крім того додав, що вимоги позивача є безпідставними, необгрунтованими. На даний час ОСОБА_1 є власником вказаного житлового будинку, доказів порушення її права власності немає, тому вимога про визнання права власності є безпідставною, а тому слід було заявляти віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вважають що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Щодо заявленого розміру судових витрат вважає, що доведення понесених судових витрат лягає на сторону, тобто необхідно надати відповідні докази, які стороною позивача не надані, тому просить відмовити в цій частині, однак у разі задоволення позову просить зменшити розмір судових витрат до 1000 грн., що буде розумним та співмірним з заявленими вимогами.

Представник відповідача ТОВ «Естейт Селлінг» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялись про дату та час розгляду справи. Клопотань про відкладення не надходило.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що 04 травня 2006 року між «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №VIUPGA00000950. За умовами п.1.1 зазначеного кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит на строк до 02.05.2010 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 39427,00 грн. на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 37600 грн. та 1827 грн. на сплату страхових платежів (а.с.8, 9 том 1)

Також 04 травня 2006 року між «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки. Відповідно до п.2 за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №VIUPGA00000950 від 04.05.2006 (а.с.10, 11 том 1).

Відповідно до п.6 договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарськими будівлями №14, який складається з: житлового будинку А: вхідного майданчика а; вхідного майданчика a1: підвалу А/п; сараю Б; туалету В. благоустрою 1-3., загальною площею 104,10 кв. м, житловою площею 48,10 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2005. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п.21 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1. 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації Предмету іпотеки.

У пункті 26 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки (а.с.11 том 1).

З договору купівлі - продажу житлового будинку від 29 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вбачається, що покупець ОСОБА_1 купила належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок А, 104,1кв.м; вх. майданчик а; вх. майданчик а1; підвал А/п; сарай Б; туалет В; благоустрій 1-3, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.12 том 1). Дане право власності зареєстровано КП «Тульчинське МБТІ» про що наявний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10282756 від 03.04.2006, реєстраційний номер 7345061, номер запису 771 в книзі ФЖ4 (а.с.13 том 1).

Рішенням виконавчого комітету Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №34 від 29.09.2014 присвоєно адресу житловому будинку належному ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (змінивши з №14 на №11) (а.с.14 том 1).

Позивач стверджує, що довідавшись про існування судового рішення в цивільній справі № 147/257/14-ц (про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення) вона почала оскаржувати дане судове рішення.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року слідує, що заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.08.2014 у цивільній справі № 147/257/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов було задоволено та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIUPGA00000950 від 04.05.2006 в розмірі 202631,61 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 104,10 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2015 рішення Тростянецького районного суду від 05 вересня 2014 року в частині розміру заборгованості змінено, замість слів «в сумі 202636,61 грн.» вказати «в сумі 94675,12 грн.», в частині виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також стягнення з них судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення та в частині стягнення з них судових витрат відмовлено, в іншій частині рішення залишено без змін. Однак ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.08.2014 та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22.12.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.15-17 том 1).

В подальшому рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.12.2016 в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.12.2016 (а.с.18-23 том 1).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наданої позивачем в якості доказів Інформаційної довідки з ДРРП номер 84374389 від 06.04.2017 за параметрами запиту за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у розділі «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно»: «відомості про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер майна 7345061, тип майна будинок, житловий; адреса АДРЕСА_1 , загальна площа 104,1кв.м., житлова площа 48,1 кв.1; номер запису 771 в книзі ФЖ4; «Відомості про право власності»: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; форма власності приватна, частка 1/1; підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу ВСО 311108, 29.05.2005 (а.с.27-29 том 1).

Також з Інформаційної довідки з ДРРП номер 84374627 від 06.04.2017 за параметрами запиту за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у розділі «Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно»: «актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер 41, об`єкт будинок житловий, загальна площа 104,1кв.1, житлова площа 48,1 кв.м, адреса АДРЕСА_1 ; «Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна» житловий будинок А: вх. майданчик а; вх. майданчик al: підвалу А/п; сарай Б; туалет В; благоустрій 1-3; «номер запису про право власності» 15815596, дата державної реєстрації 04.08.2016; вчинене приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною, Дніпропетровський міський нотаріальний округ. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер 1071, виданий 18.02.2016. Форма власності приватна, розмір частки 1; власник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; «актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки»: номер 13324687 від 18.02.2016 вчинене приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною, Дніпровський міський нотаріальний округ; підстава виникнення іпотеки: договір іпотеки 1071 від 18.02.2016. Відомості про суб`єктів: іпотекодержатель: ПАТ КБ «Приватбанк»; іпотекодавець ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ». Також наявна інформація про вид обтяження: 18.02.2016 на підставі договору іпотеки 1071 від 18.02.2016 заборона на нерухоме майно. (а.с.30-32 том 1).

Як стверджує позивач, що також підтверджено наданими суду доказами, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в період часу розгляду справи №147/257/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було проведено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за адресою: АДРЕСА_1 , уже із зміненою адресою, однак про реєстрацію права власності позивача не повідомили.

03 квітня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 було надіслано «Вимогу власника» зі змісту якої вбачається, що «ПАТ КБ «ПриватБанк» є власником нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору іпотеки №б/н від 04.05.2006 посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрованого в реєстрі під №1427, про що до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень внесено запис. Також вказано, що на даний момент ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений можливості вільно користуватись зазначеною нерухомістю з причини знаходження у ній та її використання позивачем на умовах й з підстав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не відомі, що є порушенням ст. 319 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної 11.04.2017 у справі № 21-1458а16, для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження кредитор, серед іншою повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем, зокрема надати документ, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, яким є повідомлення про вручення поштового відправлення, оформлене відповідно до Правил надання послуг поштовою зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. Рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності, вчинене без наявності зазначених документів є протиправним.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Великої палати Верховною Суду від 16.05.2018 №320/8269/15-ц.

Разом з тим, відповідно до досліджених матеріалів даної справи, такі докази відсутні.

Твердження відповідача про те, що ними на виконання вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» направлялось позивачу ОСОБА_1 повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу будинку нічим не підкріплено, не вказується жодних відомостей стосовно того, коли таке повідомлення направлялось позивачу ОСОБА_1 , та коли воно було отримано позивачем ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 жодних повідомлень щодо наміру відповідача укласти договір купівлі-продажу належного їй будинку, який на даний час є предметом спору, від відповідача не отримувала і не мала можливості вчасно висловити свої заперечення щодо відчуження відповідачем належного їй житлового будинку після спливу всіх строків давності, визначених законом для примусового відшкодування споживчого кредиту, забезпеченням якого був спірний житловий будинок (предмет іпотеки).

Також, в порушення вимог п.26 договору іпотеки від 04.05.2006, який укладався між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк», з метою забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед відповідачем, відповідач не повідомляв ні письмово, як того вимагають умови договору іпотеки, ні іншим шляхом, про продаж предмету іпотеки (спірного житлового будинку) будь-якій особі та будь-яким способом, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Жодних доказів направлення банком такого повідомлення та в свою чергу, доказів його отримання іпотекодавцем матеріали справи не містять, будь-яких документів відповідачем на підтвердження своєї позиції надано не було.

Тобто докази виконання вимог порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також, відсутність будь-яких доказів щодо правомірності відчуження спірного нерухомого майна на підставі договірного погашення заборгованості відповідно до вимог ст. 26 договору іпотеки від 04.05.2006, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає обовязкове письмове повідомлення сторони договору щодо наміру вчинити дії з наданим в іпотеку майном та щодо вчинення будь-яких дій з іпотечним майном, враховуючи, що такі дії щодо спірного нерухомою майна були вчинені відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» після спливу всіх строків позовної давності, визначених законом, коли відповідачу в судовому порядку було відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, тому дії відповідачів є неправомірними, а вимога позивача про визнання договору іпотеки припиненим підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки серія та номер: 1071, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016, про реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» слід зазначити наступне.

Дослідивши в судовому засіданні надані приватним нотаріусом Бондар І.М. копії документів, на підставі яких проводилась реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 встановлено таке (а.с.197-219 том 1).

04.08.2016 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з метою реєстрації права власності на іпотечне майно. Як доказ надано договір іпотеки №DNTFLOK06629/D185 від 18.02.2016, укладений між ТОВ «Естейт Селлінг» та ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до п.7 вказаного договору в забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.02.2016 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 18.02.2016 за реєстровим №1070 зареєстрованого 18.02.2016 зареєстрованого в ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП на нерухоме майно, виданою 18.02.2016 номер інформаційної довідки 53552299, за номером запису про право власності 13323317, зазначає наступне: нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 104,1кв.м. Майно зареєстровано у встановленому порядку як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Майно та усі його приналежності знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.29 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.

В матеріалах реєстраційної справи наявне також повідомлення №08.4.1.1/3-181 від 17.06.2016 направлене ТОВ «Естейт Селлінг», в якому ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляє боржника про порушення ними зобов`язань за кредитним договором №DNTFLOK06629 від 26.05.2015, в забезпечення зобов`язань за яким було укладено договір іпотеки №DNTFLOK06629/D185, посвідчений 18.02.2016.

Також з інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно №65411262 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок загальною площею 104,1кв.м, житловою площею 48,1 кв.м, право власності на яке зареєстроване за ТОВ «Естейт Селлінг» на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1070, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Крім того, наявна інформація у розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» де підставою є договір іпотеки 1071, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Іпотекодержатель: ПАТ КБ «Приватбанк», іпотекодавець «ТОВ «Естейт Селлінг» (а.с.211, 212 том 1)

З інформаційної довідки з ДРРП №65412177 від 09.08.2016 вбачається, що право власності на об`єкт нерухомості реєстраційний номер 41, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки 1071, виданого 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с.213, 214 том 1).

Оглянувши в судовому засіданні копію матеріалів реєстраційної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» (а.с. 137-243 том 2) встановлено, що 18.02.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.02.2016 право власності на зазначений житловий будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Бондар І.М., Дніпровський міський нотаріальний округ за відповідачем ТОВ «Естейт Селлінг» () на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1070, виданого 18.02.2016.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.02.2022 винесеною у справі №147/1172/19 рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року скасовано та постановлено нове рішення, яким: позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено; визнано недійсним договір купівлі продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 18 лютого 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Естейт Селлінг» (), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №1070; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 18.02.2016, індексний номер: 28320678, про реєстрацію права власності за ТОВ «Естейт Селлінг» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 13323317, дата державної реєстрації: 18.02.2016, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» вартість житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 63303,80 грн. у рахунок відшкодування вартості майна, переданого за недійсним правочином; стягнуто в рівних частинах з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3842 грн., з яких 1536,80 грн. - судовий збір за подання позовної заяви та 2305,20 грн. за подання апеляційної скарги.

Своєю чергою постановою Верховного Суду в складі Першої судової палати касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року у справі у справі №147/1172/19 постанову Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2022 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі (постанова Верховний Суд від 05.09.2019 року по справі №234/16272/15-ц).

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі №320/4938/17).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами першою та другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (ст. 16 ЦК України) та позасудові (ст. 17-19 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

У зв`язку із невиконанням боржником ТОВ «Естейт Селлінг» забезпеченого іпотекою зобов`язання, ПАТ КБ «Приватбанк» скористалося правом іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки та на підставі договору іпотеки №DNTFLOK06629/DI85 в позасудовому порядку реалізували своє право на купівлю іпотечного майна.

Однак, як встановлено судом та зазначено вище, постановою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2022 року у справі №147/1172/19, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 01 березня 2023 року, визнано недійсним договір купівлі продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 18 лютого 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Естейт Селлінг» (), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №1070. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 18.02.2016, індексний номер: 28320678, про реєстрацію права власності за ТОВ «Естейт Селлінг» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу №1070 зареєстрований в ДРРП 18.02.2016, на підставі якого було вчинено правочин, а саме зареєстровано право власності на нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору іпотеки №DNTFLOK06629/DI85, зареєстрованого в реєстрі за №1071 від 18.02.2016, скасовані, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору іпотеки серія та номер: 1071, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», виданий (посвідчений) 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріальною округу Бондар І.М., відповідно до якого у відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є обгрунтованими, та такими що підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; пункт 7 частини першої статті 346 виключено на підставі Закону № 1559-VI від 17.11.2009; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що право власності позивача ОСОБА_1 підтверджено наданим позивачем договором купівлі-продажу від 29.05.2005, зареєстрованим в реєстрі за №3568.

З договору купівлі - продажу житлового будинку від 29 грудня 2005 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вбачається, що покупець ОСОБА_1 купила належний продавцю на праві приватної власності житловий будинок А, 104,1кв.м.; вх. майданчик а; вх. майданчик а1; підвал А/п; сарай Б; туалет В; благоустрій 1-3, що розташований в АДРЕСА_1 . (а.с.12 том 1).

Дане право власності зареєстровано КП «Тульчинське МБТІ», про що наявний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10282756 від 03.04.2006, реєстраційний номер 7345061, номер запису 771 в книзі ФЖ4 (а.с.13 том 1).

Рішенням виконавчого комітету Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №34 від 29.09.2014 присвоєно адресу житловому будинку належному ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (змінивши з №14 на №11) (а.с.14 том 1).

Уклавши 04.05.2006 кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» позивач ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором 04.05.2006 уклала з відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» договір іпотеки.

Відповідно до п.6 зазначеного договору в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку А: вхідного майданчика а; вхідного майданчика a1: підвалу А/п; сараю Б; туалету В. благоустрою 1-3., загальною площею 104,10 кв. м., житловою площею 48,10 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2005. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто в самому договорі іпотеки також прописано належність позивачу ОСОБА_1 на праві власності вищевказаного майна.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що право власності позивача ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_5 ) відповідачем не оспорюється, наявність іпотечного договору не позбавляє власника його майна.

Тобто спору зі сторони відповідача щодо належності ОСОБА_1 нерухомого майна немає.

Крім того, судом встановлено, що з наданої позивачем в якості доказів Інформаційної довідки з ДРРП номер 84374389 від 06.04.2017 за параметрами запиту «за адресою» АДРЕСА_1 , вбачається, що у розділі «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно»: «відомості про об`єкт нерухомого майна»: реєстраційний номер майна 7345061, тип майна будинок, житловий; адреса АДРЕСА_1 , загальна площа 104,1кв.м., житлова площа 48,1 кв.1; номер запису 771 в книзі ФЖ4; «Відомості про право власності»: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; форма власності приватна, частка 1/1; підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу ВСО 311108, 29.05.2005. (а.с.27-29 том 1).

В подальшому Рішенням виконавчого комітету Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №34 від 29.09.2014 присвоєно адресу житловому будинку належному ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 (змінивши з №14 на №11) (а.с.14 том 1).

За змістом пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень» записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за особою права власності є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття такою особою відповідного права власності.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, наявність достатніх доказів підтвердження права власності на житловий будинок в АДРЕСА_5 , саме за ОСОБА_1 , також даний факт не оскаржується відповідачем, укладення іпотечного договору не позбавляє права власності іпотекодавця, а отже право власності ОСОБА_1 не порушено, підстав для звернення до суду з даною вимогою не підтверджено, що не позбавляє її можливості самостійно в позасудовому порядку реалізувати своє право. Тому суд вважає, що позовна вимога про визнання права власності за позивачем є передчасною, безпідставною, та такою що не підлягає до задоволення.

Позивачем також ставиться вимога про повернення сплачених судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн., що підтверджено квитанцією №N1B2Y35433 від 10.04.2017(а.с.1 том 1).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню сума судового збору 960 грн.

Також до складу понесених витрат входять витрати за надання правничої допомоги.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження даного принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необгрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Як вбачається з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.1, ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Щодо попереднього визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто зазначити, що застосування відповідних положень ст. 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. У разі неподання попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у постановах від 12.12.2019 у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

У якості доказів понесених витрат та правильного розрахунку суми витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду: квитанцію до прибуткового касового ордеру №06 від 12.05.2017 на суму 3000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №15 від 19 березня 2018 року на суму 5000 грн. (а.с.21, 22 том 2), розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с.20 том 2). Також надано квитанцію №14 від 26.06.2019 на суму 3500 грн. (а.с.118 том 2), акт виконаних робіт з надання правничої допомоги в цивільній справі №147/324/17, з якого вбачається, що винагорода адвоката на момент складання акту складає 11400 грн. Замовником сплачено 11500,00 грн. Претензій одна до одної сторони не мають. (а.с.119 том 2). Крім того надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.120 том 2), ордер (а.с.200 том 3).

Натомість розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 в справі № 160/19098/21.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Враховуючи доводи про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, обсяг виконаних/наданих адвокатом робіт/послуг, час витрачений останнім на виконання відповідних робіт, значенням справи для сторони, суд вважає, що сума гонорару в розмірі 11500,00 грн. є завищеною щодо іншої сторони спору та не відповідає критерію складності справи, розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Враховуючи викладене, задоволення частково позовних вимог, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим, співмірним та обгрунтованим є розмір витрат понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках, тобто по 3000 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити частково.

Визнати припиненим договір іпотеки від 04 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 04.05.2006 приватним нотаріусом Тростянецькою районного нотаріального округу Вірською А.І. та зареєстрований в реєстрі за №1427.

Визнати недійсним договір іпотеки серія та номер: 1071, виданий 18.02.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріальною округу Бондар І.М., відповідно до якого у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30852745 від 09.08.2016, про реєстрацію права власності за ПАТ «ПриватБанк» на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 15815596, дата державної реєстрації: 04.08.2016, винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частинах з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на користь ОСОБА_1 960 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору та 6000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.) витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Приватбанк», , МФО 305299, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», , адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32;

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна, адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6, офіс 9.

Повний текст рішення складено 03 листопада 2023 року.

Суддя А.М. Мудрак