Справа № 307/5041/23
Провадження №2-о/307/101/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

06 листопада 2023 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р. вивчивши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - служба у справах дітей Буштинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Попик В.В. 27 жовтня 2023 року подав до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним, заявником, своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері.

В обґрунтування заяви посилався на те, що він, заявник, перебував із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі під час перебування у якому у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2013 року шлюб між ними розірвано та визначено місця проживання дітей із матір`ю.

Однак, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року змінено місце проживання дітей разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідок та акта обстеження матеріально-побутових умов діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться на повному утриманні заявника; мати не цікавиться дітьми, не приймає участі у їхньому вихованні вже більше п`яти років та фінансово дітей не підтримує, у той час заявник доглядає за ними, цікавиться станом здоров`я, займається вихованням та повністю фінансово утримує їх.

Підтвердження факту виховання та перебування на його утриманні дітей необхідно для оформлення документів з метою отримання соціальної допомоги на дітей, які виховуються лише одним з батьків та вирішення питань, пов`язаних із їх лікуванням, оздоровленням, у тому числі шляхом тимчасових виїздів за кордон.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, у процесі вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

У пунктах 1, 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а також, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дітей батьком без участі матері необхідне заявникові для оформлення документів з метою отримання соціальної допомоги на дітей, які виховуються лише одним з батьків та вирішення питань, пов`язаних із їх лікуванням, оздоровленням, у тому числі шляхом тимчасових виїздів за кордон.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Вказаним законом не передбачено надання державної допомоги батьку, який самостійно виховує дитину, при тому, що мати дитини проживає в іншому населеному пункті.

До матеріалів заяви заявником долучене рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2015 року, яким змінено місце проживання дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1 .

Діючим законодавством передбачена можливість звернення до медичних закладів та установ від імені та в інтересах дитини одним із батьків, зокрема з тим, з ким проживає дитина, при цьому рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини не вимагається.

Таким чином, заявником не доведено, що факт, про встановлення якого він просить у заяві, має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Порядок встановлення факту самостійного виховання дитини діючим законодавством не визначений.

Доказами, документами, що підтверджують самостійне виховання батьком дитини віком до 18 років можуть бути: рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком, рішення суду про визнання матері дитини безвісно відсутньою, рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком дитини, рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком, нотаріально посвідчений договір між батьками, яким визначене місце проживання дитини з батьком, тощо.

Відтак, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком неповнолітніх дітей без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Крім того, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України.

Такими можуть бути право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Так, частиною 4 ст.315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження, роз`яснивши заявнику його право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 258-261, 293, 315 ЦПК України,

постановила:

Відмовити у відкритті провадження у справі за правилами окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - служба у справах дітей Буштинської сільської ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Л.Р.Сас