КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-5415/11 Головуючий у суді І інстанції Волошин В.О.
Провадження № 22-ц/824/9217/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: стягувач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», боржник -ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання дублікату виконавчого листа, виданого 27 жовтня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва відносного нього як боржника у справі № 2-5415/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Представник стягувача - Футорян С.М. заявила клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Верховним Судом касаційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за заявою банку про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 у справі № 2-5415/11.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2023 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, зупинено до набрання законної сили постанови Верховного Суду за касаційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року за заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник в особі представника - адвоката Міхо К.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно розтлумачив положення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України та зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Суд не врахував, що зупинення провадження через неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої виключається при оскарженні судових рішень у цій самій справі, що підтверджується висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18.

Крім того, постанова Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року набрала законної сили з дня її прийняття, тому її оскарження в касаційному порядку не є належною підставою для зупинення розгляду заяви про визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вирішення питання про зупинення виконання (дії) судового рішення апеляційного суду знаходиться у виключній компетенції суду касаційної інстанції відповідно до вимог частини восьмої статті 394 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Футорян С.М. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення -без змін, посилаючись на те, що доводи заявника є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права та надав належну оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Відзив іншого учасника справи (провадження) до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд цієї справи № 2-5415/11 за заявою боржника про визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, об`єктивно неможливий до завершення розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги стягувача на постанову апеляційного суду про відмову в поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-5415/11, тому наявні підстави, визначені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, для зупинення провадження.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛзауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Судом встановлено, що на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-5415/11 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2008 року № А-05/08 у розмірі: 41 896,70 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову складала 334 071,71 грн та 116 418,58 грн пені, 1 700,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 9 200,00 грн штрафу за порушення умов кредитного договору.

25 лютого 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва видано стягувачу виконавчі листи № 2-5415/11 відносно боржників, зокрема, і щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року за заявою ПАТ АБ «Укргазбанк» видано дублікат виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва у справі № 2-5415/11 відносно боржника ОСОБА_1 , та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дублікату виконавчого листа залишено без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання дублікату виконавчого листа, виданого 27 жовтня 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва відносного нього як боржника у справі № 2-5415/11 таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

За змістом пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що зупинення провадження відповідно до зазначеної норми можливе до вирішення саме іншої справи. Натомість виключається можливість зупинення провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зокрема в разі оскарження судових рішень в тій же справі.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зупинення провадження у справі відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України можливе до вирішення саме іншої справи, що розглядається, зокрема, в порядку цивільного судочинства, а перегляд в касаційному порядку даної справи з таких процесуальних питань, як поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видача дубліката виконавчого листа, жодним чином не свідчить про обов`язок суду зупинити провадження у цій же справі щодо розгляду питання про визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, внаслідок оскарження відповідного судового рішення суду апеляційної інстанції.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», які містяться в абзаці 7 пункту 33 постанови № 2 від 12 червня 2009 року, підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі.

Слід також зазначити, що у випадку, встановленому пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 цього Кодексу).

Відповідно до вимог статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Зупиняючи провадження у справі до набрання законної сили постанови Верховного Суду за касаційною скаргою стягувача на постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що питання поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа вже є вирішеним шляхом ухвалення відповідного судового рішення, що набрало законної сили, а його перегляд в порядку Розділу V Глави 2 ЦПК України не робить неможливим розгляд питання щодо визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення клопотання представника стягувача й зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що призведе до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

ЄСПЛ також наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Суд, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав визначених статтею 251 ЦПК України, не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а повинен дотриматися розумності тривалості судового провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції з порушенням вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо зупинення провадження у справі є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 про визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній