Судді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно Постанови колегії суддів Судової палати у цивільних справах від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряна Володимирівна, про поділ будинку в натурі, визнання права власності,-
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З. В., про поділ будинку в натурі, визнання права власності у якому просив:
виділити в натурі та визнати за ним право власності на житлові та нежитлові приміщення (квартира АДРЕСА_1 ), які позначені в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленому 19 червня 2017 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»), такими позначками: 2.1 мансарда, площею 7.2 кв. м; 2.2 житлова кімната, площею 13,6 кв. м; 2,3 житлова кімната, площею 18,1 кв. м; 2-4 житлова кімната, площею 11,5 кв. м; 2.5 кухня, площею 7,3 кв. м; 2-6 тамбур, площею 3,7 кв. м; 2.7 санвузол, площею 4,6 кв. м, загальною площею 66,0 кв. м, в будинку А-1, загальною площею 66,0 кв. АДРЕСА_2 .
Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2018 року позов задоволено
Визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення по АДРЕСА_3 позначені в технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.06.2017 року №747 наступними літерами:
2.1 мансарда, площею 7.2 кв.м.; 2.2 житлова кімната, площею 13,6 кв.м.; 2,3 житлова кімната, площею 18,1 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 11,5 кв.м.; 2.5 кухня, площею 7,3 кв.м.; 2-6 тамбур, площею 3,7 кв.м.; 2.7 санвузол, площею 4,6 кв.м., загальною площею 66,0 кв.м. в будинку А-1.
Виділено в натурі ОСОБА_1 приміщення по АДРЕСА_3 , позначені в технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.06.2017 року №747 наступними літерами:
2.1 мансарда, площею 7.2 кв.м.; 2.2 житлова кімната, площею 13,6 кв.м.; 2,3 житлова кімната, площею 18,1 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 11,5 кв.м.; 2.5 кухня, площею 7,3 кв.м.; 2-6 тамбур, площею 3,7 кв.м.; 2.7 санвузол, площею 4,6 кв.м., загальною площею 66,0 кв.м. в будинку А-1.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції у своєму рішенні від 18 грудня 2018 року дійшов висновку про те, що із висновку №3/2247 від 09.02.2012 року «Про розподіл будинку АДРЕСА_3 на два самостійних», виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» технічно можливо розділити вищезазначений будинок на два самостійних із присвоєнням окремих номерів, а саме: за буд. літ.А-1, який займає ОСОБА_1 1/4, ОСОБА_3 3/4 част. в цілому (загальною площею 144,0 кв.м., житловою площею 90,8 кв.м.) залишити №30; за буд.літ.Б-2, який займає ОСОБА_1 в цілому (загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м.) присвоїти №30а.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 колегія суддів у постанові від 12 жовтня 2023 року виходила із того, що встановлені судом першої інстанції обставини не дають підстав для висновку про те, що позивач перепланував належний йому мезонін та горище, і в результаті цього загальна і житлова площа приміщень, яка відповідала набутій ним у власність частини будинку, збільшилася з 52,5 кв.м. до 66,0 кв.м.
Враховуючи частки співвласників у спірному будинку ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) колегія дійшла повторного висновку про відсутність доказів на підтвердження технічної можливості поділу будинку у відповідності до часток сторін у праві власності, оскільки з вини позивача не була проведена будівельно-технічна експертиза будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
З таким висновком колегії суддів погодитись не можна із наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. При цьому враховується технічна можливість переобладнання будинку в відокремлені частини із самостійним виходом (ізольовані квартири), які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Таким чином, виділ може мати місце виключно при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
При виділі у власність позивача частини спірного домоволодіння, суд повинен зазначити в рішенні яка частка виділяється відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомості, який залишається у власності відповідача.
При цьому, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін та встановлювати, зокрема: чи дійсно є можливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством тощо.
Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
На виконання вказівок Верховного Суду викладених у Постанові від 14 квітня 2021 року колегією суддів, згідно ухвали судового засідання від 23 грудня 2021 року, задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення будівельно-технічної експертизи.
Призначено по справі будівельно-технічну експертизу.
Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Проте експертиза по справі не була проведена. Позивачем не було оплачено вартість експертизи і матеріали справи 17 липня 2023 року повернуті НДІСЕ без виконання експертизи.
В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що у нього відсутні кошти для проведення такої експертизи і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження технічної можливості поділу будинку у відповідності до часток сторін у праві власності та відмовив у задоволенні позову.
В той же час, у матеріалах справи є достатньо інших доказів технічної можливості поділу будинку АДРЕСА_3 .
Зокрема, на виконання ухвали суду 18 серпня 1973 р. ЛМБТІ був розроблений погоджений архітектором Львівської області Висновок про реальний розподіл будинку, згідно з яким запропоновано залишити в користуванні:
- ОСОБА_4 - I-го співвласника - усі приміщення першого поверху, тамбур з підвалом під коридором загального користування, що відповідає - 3/4 частини будинку;
- ОСОБА_5 -го співвласника - усі приміщення мезоніну та горище та зобов?язано його для виходу в мезонін влаштувати за власний рахунок сходи-марш. Крім того, І-го співвласника зобов?язано відшкодувати II-му співвласнику різницю в ціні часток в розмірі 107.50крб.
Отже, експертною установою - Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації надано Висновок про технічну можливість виділення кожному із співвласників відокремленої частини будинку з самостійним виходом та з мінімальним відхиленням від розміру ідеальної частки співвласників у будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
Рішенням Шевченківського м. районного суду Львова від 04 жовтня 1973 р. та додатковим рішенням від 10 квітня 1974 р. на підставі висновку ЛМБІ виділено в реальне користування:

- ОСОБА_3 приміщення: -1-1, 1-2, 1-3, 1-4. -5, 1-6. 1-7 1-8. 1-9, 1-10, підвал і горище над приміщенням 1-5 та 3/4 земельної ділянки, що примикає до її частини будинку.

- ОСОБА_6 приміщення: -1-11, 1-12, 1-13, 1-14 та горище над приміщениями -1-8, 1-9, 1-10. Для виходу в мезонін зобов?язано ОСОБА_1 облаштувати сходи-марш за його рахунок і виділено 1/4 частки земельної ділянки, що примикає до входу в мезонін.

Тобто, даними судовими рішеннями здійснено реальний розподіл (виділ в натурі) часток співвласників:

- ОСОБА_3 - І-му співвласнику - весь перший поверх підвал і тамбур;

- ОСОБА_7 - II-му співвласнику весь мезонін і горище у буд. АДРЕСА_3 .

На виконання рішення Шевченківського народного суду м. Львова від 04 жовтня 1973 р. та додаткового рішення від 10 квітня 1974 р., а також рішення виконкому Шевченківської райради м. Львова №405 від 10 листопада 1977 р. ОСОБА_1 за власний рахунок протягом 1977-1982 років змонтував сходи-марш та влаштував окремий вихід в мезонін і на горище, завершив будівництво, частково перепланувавши мезонін і горище.

В результаті виконаних ОСОБА_1 робіт, на площі мезоніну і горища була влаштована окрема квартира (N 2) із самостійним виходом, що встановлено і зафіксовано актом від 27 жовтня 1981р. про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та рішенням виконкому Шевченківської райради м. Львова № 100 від 09 березня 1982 р., технічними паспортами станом на 04 квітня 1996 р., 18 грудня 2012 р., 19 червня 2017 р.

Тобто, протягом 1977-1982 років ОСОБА_1 з відома й згоди другого співвласника - ( ОСОБА_8 матері) виконав рішення Шевченківського народного суду Львова від 04 жовтня 1973 р. та додаткового рішення від 10 квітня 1974 р. щодо реального розподілу в натурі буд. АДРЕСА_3 .

Слід зазначити, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишився і не отримав належної правової оцінки той факт, що 12. травня 1998 р. Львівською міською радою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видано Державні акти на право приватної власності на землю кожному окремо для обслуговування належних їм частин будинку на АДРЕСА_3 , що також свідчить і підтверджує факт виконання рішень Шевченківського народного суду м. Львова і реальний розподіл в натурі будинку.

Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що нотаріально посвідчивши 04 лютого 2012 р. спільну заяву, адресовану ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про надання висновку, що до технічної можливості виділення будинку Б-2 в самостійний з присвоєнням йому окремого поштового номера 30 "А" на АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 - спадкодавець та ОСОБА_1 як співвласники добровільно, за взаємною згодою шляхом вільного власного волевиявлення визнали й погодили факт реального розподілу буд. АДРЕСА_3 , що відповідно до приписів ст. ст. 1216, 1218 ЦК України є обов?язковим для відповідача - ОСОБА_2 - спадкоємиці ОСОБА_3 .

Також не було надано оцінки висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 09 лютого 2021 року №3/2247 «Про розподіл будинку АДРЕСА_3 на два самостійних та фактично встановленому порядку користування спірним будинком між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час, а також тому, що приміщення якими вони користуються є відокремленими, про що звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд залишив невирішеним спір, який триває з 2017 року

Зазначених обставин не врахував суд апеляційної інстанції та безпідставно скасував, законне та справедливе рішення суду першої інстанції.

Отже, з огляду на викладене, постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, такою, що відповідає вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.