Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 357/10738/18
Номер провадження 22-ц/824/13949/2023
Головуючий у суді першої інстанції О.І. Орєхов
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
01 листопада 2023 року місто Київ

Номер справи 357/10738/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Пасічник К.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 ,

на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року постановлену у складі судді Орєхова О.І., в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, -

у с т а н о в и в :

В червні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 у справі № 357/10738/18 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, починаючи з 14.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Про існування вищевказаного судового наказу ОСОБА_1 довідався 27.02.2023 з додатку «Дія», після відкриття ( 11.01.2023) виконавчого провадження ВП № 70671904 з виконання судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018, вчинення виконавчих дій щодо розшуку та накладення арешту на майно боржника, тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, праві полювання та користування зброєю, тощо.

29.03.2023 представником боржника було подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про перегляд судового наказу № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 у справі № 357/10738/18 за нововиявленими обставинами, яка була обґрунтована тим, що ОСОБА_1 фактично проживав разом із дітьми та дружиною однією сім`єю, діти перебували на його утриманні, тому у матері не було права звертатися до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дітей.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2023 року у справі № 357/10738/18 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд судового наказу № 2-н/357/1638/18 від 03.10.2018 за нововиявленими обставинами, в зв`язку з тим, що обставини, на які посилався заявник, не є нововиявленими обставинами, тому підстав для перегляду та скасування судового наказу суд не вбачається.

В заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 зазначив, що фактичне проживання батька разом із дітьми та перебування дітей на його утриманні не є нововиявленими обставинами, проте такі обставини свідчать про наявність підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, на думку заявника.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 (в інтересах якого діяв його представник), про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що їх спільні з ОСОБА_2 діти фактично проживали разом з батьками і перебували на їх утриманні, отже, беручи до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, відтак, мати не мала права звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з батька.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що подаючи заяву про отримання судового наказу ОСОБА_2 ймовірно отримувала судову кореспонденцію замість ОСОБА_1 так як він нічого не отримував, відтак був позбавлений права захистити свої інтереси у даній справі.

Зауважує, що ОСОБА_2 отримавши судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дітей, протягом багатьох років не пред`являла його до виконання, очікуючи накопичення суттєвого боргу, після чого звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу, відразу подала заяву про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника з метою його подальшого стягнення.

На думку апелянта, з огляду на доведений факт проживання дітей разом із батьком та перебування дітейна його утриманні, враховуючи висновок Верховного Суду в постанові від 22.11.2022 у справі № 188/1029/19 вбачається, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти, беручи до уваги, що питання про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, не вирішувалось, тому ОСОБА_2 не мала права звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Любченко Н.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

ОСОБА_1 за викликом у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином причини неявки суду не повідомив. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 , адвоката Любченко Н.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. (а.с.1)

До заяви були долучені копії документів:

- свідоцтва про шлюб від 16 грудня 2005 року серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про укладення 16 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 шлюбу, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 . (а.с. 5);

- свідоцтва про народження від 02 березня 2006 року серія НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6);

- свідоцтва про народження від 23 жовтня 2008 року, серія НОМЕР_3 , Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7);

- паспорт заявника (а.с. 3);

- довідку про склад сім`ї, від 14.09.2018 за № 5886, яка видана ОСОБА_2 про те, що вона проживає і місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ОСОБА_2 у житловому приміщенні зареєстровані чоловік ОСОБА_1 , та двоє синів ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 (а.с. 8)

03 жовтня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ, яким було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи з 14.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.13)

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в березні 2023 року звертався до суду із заявою про перегляд судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2018 за нововиявленими обставинами, та у задоволенні якої ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2023 йому було відмовлено. Суд не вбачав підстав для скасування судового наказу, та зазначив, що обставини на які посилався у своїй заяві ОСОБА_1 не мають істотного значення для вирішення заяви про видачу судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст. 165 ЦПК України.

Окрім того, нормами ст. 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст.ст. 432, 435 цього Кодексу.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, слід зробити висновок, що закон передбачає можливість визнання виконавчого документа (яким є і судовий наказ) таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання тощо.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону - Конституції України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в ст. 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання судового рішення.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання судового рішення, тобто, об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого документа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Колегія суддів враховує, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто, таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотриманням якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання та утримання.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів вказувала, що ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти знаходяться на її утриманні і вона одна дбає про їх матеріальне забезпечення.

Установивши, що судовий наказ має виконуватись, оскільки діти не досягли повноліття і що відсутності підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про визнання такого судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що сторони проживали разом на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, вели побут, а тому у ОСОБА_2 не виникло права на звернення до суду в порядку частини 5 статті 183 СК України, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки кожна особа, яка вважає, що її право порушено, має право на звернення до суду за захистом такого порушеного права.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_2 чітко зазначила підстави необхідності його видачі, що відповідає вимогам процесуального закону. Твердження заявника щодо забезпечення родини і дітей, по-перше, не підтверджені жодними доказами; по-друге, не можуть бути підставою для відмови у стягненні аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовий наказ не був направлений ОСОБА_1 , а за його отримання розписалася безпосередньо ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і, крім того, такі обставини не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що стягувач за судовим наказом після набрання ним законної сили, вправі на власний розсуд вирішувати питання про його пред`явлення до виконання у межах строку визначеного законом.

Слід звернути увагу і на те, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених ст. 432 ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково, або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням помилкової правової позиції заявника, викладеної в заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, аргументи щодо якої знайшли належну оцінку в ухвалі суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить. А отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повну постанову складено 06.11.2023.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна