Єдиний унікальний номер 448/1427/23
Провадження № 2/448/457/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
31.10.2023 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Рушеляк Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Капля А.С. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 31.03.2019р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ,») та ОСОБА_3 (далі - страхувальник) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АО/3283092, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 .
Вказує, що 04.10.2019 року о 07:30 год. по вул. Полуботка, 2 в м.Мостиська Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб марки «Volkswagen», д.н.з, НОМЕР_2 та саме з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого як водія автомобіля «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме полісу № АО/3283092.
Зазначає, що постановою Мостиського районного суду Львівської області від 23.10.2019р. по справі ЄУН448/1605/19 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, ст.124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення таких.
Також зазначає, що 01 грудня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір №1/Т відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2 678 грн. 73 кап. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий збір в сумі 1073,60 грн. та судові витрати у сумі 3 000 (три тисячі) грн., понесені фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.09.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвокат Капля А.С. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Однак, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивачки адвоката Каплі А.С. про здійснення розгляду даної справи без участі сторони позивача з вказівкою на те, що вони не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судові повістки відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання та були вручені особисто відповідачу. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило.
Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а також враховуючи те, що сторона позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Як передбачено ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.
Судом встановлено, що 31.03.2019р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АО/3283092, забезпечений транспортний засіб марки «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 23.10.2019р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП та у відповідності до вимог ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 годин. Зокрема, вказаною постановою судді встановлено, що 04.10.2019р. близько 07.30 год. по вул.Полуботка, 2 в м.Мостиська Львівської області водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстр. номер НОМЕР_1 , був неуважний, рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль марки «Фольксваген Т4», реєстр. номер НОМЕР_2 , чим спричинив транспортним засобам механічні пошкодження. В подальшому, водій ОСОБА_2 , будучи причетним до даної дорожньо-транспортної пригоди, заливши місце такої. Такими своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.10.9, 2.10 «а» Правил дорожнього руху України.
Дана постанова судді Мостиського районного суду Львівської області від 23.10.2019р. набрала законної сили 05.11.2019р.
Згідно ч 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.
Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вказане судове рішення (постанова суду) є обов`язковим для суду в частині з`ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.
01 грудня 2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №1/Т відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Відповідно до п.2.1 вказаного договору, первісний кредитор (Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.») передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до боржників.
Згідно п.1.1.1 договору, боржники - особи, яка винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких первісний кредитор (ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.») визнав завдані матеріальні збитки та здійснив страхові виплати на користь страхувальників або третіх осіб по укладеним договорам добровільного страхування кредитів, договорам добровільного страхування наземного транспортного засобу та договорам обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перелік яких зазначено в реєстрі прав вимог, що наведений у Додатку №1 до цього договору.
Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.
Згідно з ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (п.2) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку у страховика (страхової компанії) виникає обов`язок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до вимог ст.ст.3, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що подія, яка сталася 04.10.2019 року, є страховим випадком.
Вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду (постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 23.10.2019р.).
Згідно ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно ч.2 п.8 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно до абз. «в» п.п.38.1.1. п 38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
З матеріалів справи вбачається, що водія забезпеченого транспортного засобу - відповідача ОСОБА_2 відповідно до постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 23.10.2019року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП України, - «залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні».
Враховуючи викладене та сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та у самовільному залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди встановлена, товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» здійснено страхове відшкодування потерпілому у розмірі 2 678,73 грн.
В подальшому за договором про відступлення права вимоги від 01.12.2021р. №1/Т та додатком №1 до цього договору товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» передало позивачці - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 право вимоги до боржника ОСОБА_2 як особи, яка винна за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких первісний кредитор (ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.») визнав завдані матеріальні збитки та здійснив страхові виплати на користь третьої особи по укладеному договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.12.2021р. №1/Т та Додатку №1 до цього договору, у позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 виплаченої суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 2 678,73 грн. Відтак, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються достовірними та належними доказами, а тому підлягають до задоволення.
З приводу розподілу судових витрат між сторонам, суд зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України), а також витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України).
Згідно платіжної інструкції №153 від 22.08.2023р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то у відповідності вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ФОП ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Також до позовної заяви додано докази понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.: копію договору про надання правової допомоги від 01.12.2021р., у тексті якого наявні умови (пункти) щодо порядку обчислення, форми та вартості послуг, що надаються адвокатом, зокрема п.5.1.1 передбачено, що за написання та подання позовної заяви до суду в інтересах клієнта, останній сплачує адвокату гонорар у розмірі 3000 грн.; копію Додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 01.12.2021р.; копію акту прийому-передачі виконаних робіт відповідно до договору від 01.12.2021р. з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом з вказівкою на розмір коштів за надання клієнту правової допомоги в сумі 3000 грн.; квитанцію від 15.08.2023р. на суму 3000 грн.
Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням того, що заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ФОП ОСОБА_1 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2678 (дві тисячі шістсот сімдесят вісім) гривень 73 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст складено 03.11.2023р.
Відомості про учасників справи:
Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців від 04.10.2021р., ІВАN: НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299; РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою:с.Вуйковичі Яворівського району Львівської області.
Суддя Ю.В. Кічак