Справа № 442/7919/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/548/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Дрогобицької міської ради Юзвак І.П.,

представника ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» Бігуняка Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицької міської ради Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2019 року Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про витребування земельних ділянок та майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, покликається на те, що є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», яке на підставі договору про співпрацю № 50 від 05 травня 1991 року, укладеного із заводом «Граніт», мало право використовувати надані заводом засоби виробництва, а саме: корівник, склад з навісом, фінський будинок, а також 2500 фруктових дерев, що насаджені на земельній ділянці площею 18,9 га, з правом їх викупу. У серпні та вересні 1991 року сплатило вартість отриманого від заводу майна в розмірі 11 262 рублів та отримало у власність вищезазначене майно. Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року у справі №3/61, яке набрало законної сили та було виконано в передбачений законом спосіб, встановлено, що Фермерське господарство «Газда» Добродія ОСОБА_2 », як правонаступник кооперативу «Газда», у передбачений законом спосіб набуло право постійного користування та володіння сільськогосподарською земельною ділянкою площею 18,9 га, на якій знаходиться фруктовий сад та нерухоме майно, межі якої встановлені по існуючій бетонній загорожі. Стверджує, що протягом 26 років відкрито, добросовісно і безперервно користується вищезазначеною земельною ділянкою, здійснюючи сільськогосподарську діяльність. Зазначає, що пунктом 1.7 рішення 43 сесії Дрогобицької міської ради від 20 грудня 2018 року № 1506 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для індивідуального садівництва та передачу у власність та спільну сумісну власність земельних ділянок» передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення садівництва, площею 340 кв.м., розташовану на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204, яка знаходиться на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, площею 18,9 га, що є у його постійному користуванні. Вказує, що земельна ділянка, площею 18,9 га, є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, передана йому на праві постійного користування, а відтак, зважаючи на цільове призначення земельної ділянки, неправомірно передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка площею 340 кв.м. для здійснення садівництва, яка входить до його земельної ділянки. Звертає увагу суду на те, що не зверталося із заявами про припинення права постійного користування до Дрогобицької міської ради, а рішення щодо вилучення спірної земельної ділянки з його володіння не приймалося, тому відсутні підстави для припинення його права на земельну ділянку. Вважає, що має право витребувати спірну земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 набула її у Дрогобицької міської ради Львівської області, яка не мала права відчужувати земельну ділянку.

З наведених підстав просить:

-скасувати п. 1.7 рішення 43 сесії Дрогобицької міської ради №1506 від 20.12.2018 року «Про затвердження матеріалів з виготовлення проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_1 , проживаючій в АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204 для ведення садівництва», яка знаходяться на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою, відповідно до закону належить Фермерському господарству «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступнику сільськогосподарського кооперативу «Газда».

-витребувати з чужого незаконного володіння від набувача ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 340 кв.м. з насадженнями дерев на ній, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204 та скасувати проведену щодо неї державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 з номером запису про права в Державному реєстрі прав 31652272 від 20.05.2019 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано п. 1.7 рішення 43 сесії Дрогобицької міської ради №1506 від 20.12.2018 «Про затвердження матеріалів з виготовлення проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_1 , проживаючій в АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204 для ведення садівництва».

Витребувано від ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», земельну ділянку, площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204, з наявними на ній фруктовими насадженнями та скасовано проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204, номер запису в Державному реєстрі прав 31652272 від 20.05.2019.

Стягнуто з Дрогобицької міської ради Львівської області на користь Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» понесені судові витрати в сумі 3842 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила Дрогобицька міська рада Львівської області, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» не є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», що встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 16 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2022 року. Крім того, сільськогосподарський кооператив «Газда» не ліквідований чи реорганізований, є діючим, тому не може мати правонаступника, а єдине, що пов`язує ці дві юридичні особи, є те, що їхнім керівником є ОСОБА_2 . Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми частини 5 статті 116 ЗК України, оскільки позивач не набував права на спірну земельну ділянку, а відтак, така не підлягала вилученню у нього. Вважає, що реалізації права постійного користування земельною ділянкою кореспондує обов`язок вчинення дій, щодо отримання правовстановлюючого документа та його реалізації, однак, Дрогобицька міська рада Львівської області, як власник спірної земельної ділянки, жодних рішень щодо її передачі позивачу не приймала. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази належності позивачу на праві власності будь-якого нерухомого майна, яке б знаходилось на спірній земельній ділянці, а рахунок-накладна № 25 від 10 вересня 1991 року не посвідчує права власності. Звертає увагу, що фермерське господарство веде бухгалтерський облік результатів своєї роботи і подає відповідним органам фінансову звітність, а багаторічні насадження вносяться до інвентаризаційного опису за культурами, багаторічними сортами із зазначенням року закладення, площі, кількості дерев або кущів, за категоріям та їх балансовою вартістю, однак, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ведення позивачем господарської діяльності та наявності на спірній земельній ділянці фруктових насаджень. На думку апелянта, висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою є безпідставними, оскільки предметом спору є витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, а не питання виготовлення технічної документації, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог та не може вийти за їх межі. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Дрогобицької міської ради Юзвак І.П. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» Бігуняка Я.С.щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.», суд першої інстанції виходив з того, що на підставі судового рішення позивач набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, а також є власником фруктових насаджень на цій земельній ділянці, добровільно не відмовлявся від права користування земельною ділянкою, а тому право постійного користування земельною ділянкою не припинилося, однак, оскаржуваним рішенням сесії Дрогобицької міської ради №1506 від 12 грудня 2018 року «Про затвердження матеріалів з виготовлення проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_1 , проживаючій в АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204 для ведення садівництва», затверджено проект землеустрою щодо відведення та безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яка знаходиться на території земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, право постійного користування якою належить Фермерському господарству «Газда» Добродія ОСОБА_2 », як правонаступнику сільськогосподарського кооперативу «Газда», тому виділення земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону, а відтак пункт 1.7 рішення сесії Дрогобицької міської ради № 1506 від 12 грудня 2018 року, є незаконним та підлягає скасуванню, а оскільки позивач набув право постійного користування земельною ділянкою до винесення оскаржуваного рішення міської ради щодо цієї земельної ділянки, то позов в частині витребування спірної земельної ділянки та наявних на ній фруктових (насаджень) дерев також підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1991 році створено кооператив «Газда» засновником якого був ОСОБА_2

05 травня 1991 року між кооперативом «Газда» та заводом Граніт» укладено договір про співпрацю № 50, згідно з яким кооператив набув право користування наданими заводом засобами виробництва, а саме: корівник, склад із навісом, фінський будинок, а також 1500 фруктових дерев, насаджених на земельній ділянці підсобного господарства, з правом їх викупу. В серпні та вересні 1991 року ОСОБА_2 сплачено вартість отриманого від заводу майна на загальну суму 11 262 рублів.

Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року у справі №1/61, з урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду від 25 листопада 1996 року, визнано право власності кооперативу «Газда» на основні засоби виробництва на підставі договору від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля), 515 фруктових дерев.

Рішенням Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року у справі №3/61 зобов`язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити кооперативу «Газда» земельну ділянку в саду, який належить кооперативу на праві власності.

На виконання зазначеного судового рішення видано наказ.

Ухвалою Арбітражного суду Львівської області від 22 червня 1993 року у справі №3/61 уточнено резолютивну частину рішення цього суду від 02 лютого 1993 року, викладено її у такій редакції: «Зобов`язати виконавчий комітет Дрогобицької міської ради народних депутатів виділити сільськогосподарському кооперативу «Газда» земельну ділянку площею 18,9 га на вул. Самбірській, що межує з вул. Грабовського, заводом «Граніт» і автодромом ДТСО України».

Відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року № 3/61 рішення Арбітражного суду Львівської області від 02 лютого 1993 року виконано. Додатком до акта є викопіювання з плану м. Дрогобича з позначенням місця знаходження та площі земельної ділянки (18,9 га).

Згідно з пунктом 1.1 Статуту МПП «Газда», це підприємство утворилося в результаті реорганізації сільськогосподарського кооперативу «Газда» і є його правонаступником.

Розпорядженням міського голови м. Дрогобича від 24 червня 2003 року № 195-р МПП «Фірма «Газда» перереєстровано на ФГ «Газда». Згідно зі Статутом ФГ «Газда», це господарство утворилося в результаті реорганізації МПП «Газда» і є його правонаступником.

Зазначене підприємство є зареєстрованим, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи.

З повідомлень Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, акта від 21 червня 2018 року, податкових повідомлень-рішень вбачається, що ФГ «Газда» є платником сільськогосподарського і земельного податку, зокрема щодо земельної ділянки площею 18,9 га.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 березня 2005 року (справа № 1/454-29/203), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2005 року, підтверджено правомірність розпорядження міського голови м. Дрогобича від 24 червня 2003 року № 195-р про перереєстрацію МПП «Фірма «Газда» у Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я. С.». Ухвалою Верховного Суду України від 18 травня 2006 року відмовлено у відкритті касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2005 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25 грудня 2006 року у справі № 1/454-29/203 роз`яснено, що оскільки ФГ «Газда», як правонаступник, має у власності сад, розташований на спірній земельній ділянці, зазначене господарство має право на постійне користування земельною ділянкою.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта щодо правонаступництва.

13 грудня 2006 року позивач уклав договір із Львівською регіональною філією Центру ДЗК про виконання проектно-пошукових робіт з виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку.

Згідно з листом Управління Держкомзему у м. Дрогобичі Львівської області від 09 серпня 2010 року № 4267 станом на 28 січня 2010 року відповідно до Державної статистичної звітності за кооперативом «Газда» рахувалося 18,9 га земель, з яких під багаторічними насадженнями 18 га, під будівлями 0,9 га.

Згідно з листом Відділу Держземагенства у м. Дрогобичі Львівської області від 17 грудня 2015 року за ФГ «Газда» рахувалася земельна ділянка у такій самій площі. Зазначене стверджується і витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05 лютого 2015 року, 09 лютого 2016 року, 12 березня 2019 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ФГ «Газда» протягом 2013-2015 років неодноразово зверталося із заявами до Дрогобицької міської ради про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на вул. Самбірській, з метою встановлення (відновлення) меж цієї земельної ділянки відповідно до акта про виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року № 3/61 та присвоєння кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня 2016 року у справі № 442/2708/16-а визнано протиправною діяльність Дрогобицької міської ради щодо зволікання у розгляді заяви ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», як правонаступника сільськогосподарського кооперативу «Газда», про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на вул. Самбірській (фруктовий сад), для проведення реєстраційних дій права постійного землекористування та зобов`язано Дрогобицьку міську раду розглянути заяву ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.».

Рішенням XI сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради від 08 липня 2016 року № 315 відмовлено у наданні дозволу ФГ «Газда» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки згідно з поданими заявами від 02 і 17 липня 2013 року, 07 квітня, 11 липня 2014 року, 05 серпня, 28 жовтня, 30 листопада, 10 грудня 2015 року, 30 травня 2016 року.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2017 року у справі № 442/6255/16-а скасовано рішення сесії Дрогобицької міської ради від 08 липня 2016 року № 315 щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої по АДРЕСА_2 з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідно до акту виконання судового рішення № 3/61 від 18 грудня 1993 року для проведення державної реєстрації права постійного користування набутою земельною ділянкою в органах державної реєстраційної служби.

Таким чином, Фермерське господарство «Газда», будучи користувачем спірної земельної ділянки (без оформлення документів), неодноразово зверталося до органу місцевого самоврядування з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на вулиці Самбірській для проведення подальшої реєстрації права постійного користування нею, однак такі заяви не були належно розглянуті міською радою у передбачений законом спосіб, що й стало підставою для скасування рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області.

Оскільки рішення сесії Дрогобицької міської ради від 8 липня 2016 року прийняте за результатами розгляду заяв позивача від 2,17 липня 2013 року, 3 березня, 7 квітня, 11 липня 2014 року, 5 серпня, 28 жовтня, 30 листопада, 10 грудня 2015 року, 30 травня 2016 року, Дрогобицька міська рада допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяв позивача протягом строку, встановленого законодавством. Крім того, підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки чітко визначені земельним законодавством, а з оскаржуваного рішення не вбачається правових підстав для відмови в наданні такого дозволу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів представника Дрогобицької міської ради Львівської області Юзвак І.П. про те, що позивач не звертався до органу місцевого самоврядування з заявами щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою про відведення спірної земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини встановлені вказаними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили.

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року у справі № 442/6255/16-а встановлено, що ФГ «Газда» було користувачем спірної земельної ділянки, неодноразово зверталося до органу місцевого самоврядування з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_2 та присвоєння кадастрового номера для проведення подальшої реєстрації права постійного користування нею, проте такі заяви не були належно розглянуті міською радою у передбачений законом спосіб, що й стало підставою для скасування рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області від 08 липня 2016 року № 315 про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Тобто для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що належала сільськогосподарському кооперативу «Газда», фермерському господарству була необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надається рішенням органу місцевого самоврядування.

З метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 18,9 га, розташованої на АДРЕСА_2 , та присвоєння кадастрового номера для проведення державної реєстрації права постійного користування нею, ФГ «Газда» неодноразово зверталося до Дрогобицької міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, які залишалися без належного реагування.

Частинами першою та четвертою статті 30 ЗК України 1990 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, зокрема державними актами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на підставі рішення Арбітражного суду Львівської області від 27 лютого 1992 року у справі № 1/61, з урахуванням уточнень, викладених в ухвалі цього суду від 25 листопада 1996 року, виходив з того, що за кооперативом «Газда» визнано право власності на основні засоби виробництва згідно з договором від 05 травня 1991 року № 50, серед яких: будівлі (корівник, склад із навісом, нежитлова будівля) і 515 фруктових дерев, які насаджені на цій земельній ділянці.

Підстави звільнення від доказування визначені статтею 82 ЦПК України.

Згідно із частиною четвертою цієї статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Аналогічна правова позиціє викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 грудня 2019 року по справі №314/6175/16-а (2-а/314/36/2016).

Також у зазначеній постанові Верховного суду встановлено, що позивач звертався до відповідача саме за отриманням дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельна ділянка орієнтовною площею 18,9 га знаходиться на території міста.

Право користування земельною ділянкою площею 18,9 га виникло у позивача відповідно до акту виконання судового рішення у справі № 3/61, тобто право постійного користування даною земельною ділянкою для ведення фермерського господарства виникло у позивача до 2004 року.

Земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до пункту 10 статті 28-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

За вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що право користування земельною ділянкою площею 18,9 га Фермерським господарством «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», яке є правонаступником сільськогосподарського кооперативу «Газда», є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків суду, в тому числі і доводи апелянта про те, що ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», не є правонаступником кооперативу «Газда».

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).

Отже, для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що належала сільськогосподарському кооперативу «Газда», правонаступником якого є Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої в силу частини десятої статті 55 Закону України «Про землеустрій» надається рішенням органу місцевого самоврядування.

Також суд звертає увагу на те, що положеннями статті 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: 1) надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; 2) формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Водночас, відповідно до частини шостої статті 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У цьому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється лише у випадку: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Якщо земельна ділянка вже була у користуванні, то вона вважається сформованою, оскільки визначено її цільове призначення, площу та межі.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відсутність правових підстав для відмови у наданні дозволу позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 18,9 га для проведення державної реєстрації прав постійного користування земельною ділянкою.

Посилання представника відповідача на рішення Дрогобицької міської ради №764 від 09.11.2012 року, яким затверджено порядок денний 25 сесії шостого скликання, де п. 3.1 було питання про затвердження містобудівної документації «Коригування Генерального плану (внесення змін) м. Дрогобича», не спростовує того, що з 1993 року спірною земельною ділянкою користувався позивач на законній підставі. Про зазначене було відомо міській раді, яка була стороною у справах за позовами позивача в судах господарської, цивільної та адміністративної юрисдикції, а також у справі за позовом міської ради щодо оскарження державної реєстрації сільськогосподарського підприємства, зокрема, у 2004-2005 роках.

Суд першої інстанції безспірно встановив, що ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С» є законним користувачем земельної ділянки площею 18.9 га по АДРЕСА_2 , те, що законність користування позивача цією земельною ділянкою відповідачами не спростована належними та допустимими доказами.

Покликання апелянта на рішення Господарського суду Львівської області від 16 травня 2022 року, яким, на його думку спростовуються висновки суду щодо правонаступництва ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», то таке не скасовує та не відміняє рішень судів, які ухвалені раніше, набрали законної сили, та залишені без змін за результатами перегляду в касаційному порядку, якими встановлено правонаступництво ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.».

Главою 22 ЗК України визначено умови та підстави припинення права на земельну ділянку.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою може бути добровільна відмова від права користування земельною ділянкою або вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як встановлено зазначеними вище судовими рішеннями, Кооператив «Газда», МПП «Газда» і Фермерське господарство «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» добровільно не відмовлялися від користування земельною ділянкою і з цієї підстави припинення постійного користування земельною ділянкою не відбулося.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, належні та допустимі докази припинення землекористування позивача з інших підстав, відповідачі суду не надали, такі в матеріалах відсутні.

Разом з тим, рішенням XXXVI сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради від 15 травня 2018 року № 1193 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення садівництва» ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 .

Рішенням 43 сесії 7 скликання Дрогобицької міської ради від 20 грудня 2018 року №1506 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для індивідуального садівництва та передачу у власність та спільну сумісну власність земельних ділянок» затверджено матеріали з виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність ОСОБА_1 , прож. м. Дрогобич, земельну ділянку площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204, для індивідуального садівництва (п.1.7.).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 167510901 від 22 травня 2019 року на підставі рішення Дрогобицької міської ради від 20 грудня 2018 року №1506 20 травня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:028:0204, площею 0,034 га.

Крім того, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області було проведено ґрунтовну перевірку дотримання Дрогобицькою міською радою вимог чинного земельного законодавства України та виконання рішень судів, що набрали законної сили, якою було встановлено правомірність та законність набуття у постійне користування позивачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 18,9 га, де розмішений фруктовий сад та майно позивача необхідне для ведення фермерського господарства. Поряд з цим, зазначеним управлінням встановлено наявність порушень, допущених міською радою при прийнятті оскаржуваних позивачем рішень, що стверджується листом від 22.08.2018.

За таких обставин суд першої інстанції вважав безпідставними доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів про те, що виділені відповідачам земельні ділянки співпадають з тою земельною ділянкою, яка нібито виділялась позивачу для ведення фермерського господарства площею 18,9 га.

З урахуванням встановленого вище, колегія суддів погоджується з правильними висновками суду першої інстанції, що рішення сесії Дрогобицької міської ради в частині передання безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для індивідуального садівництва, суперечить вимогам частини п`ятої статті 116 ЗК України.

За таких обставин, встановивши, що надана ОСОБА_1 земельна ділянка входить до складу земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні позивача, й таке надання відбулося без припинення у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою ФГ «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.», суд дійшов вірного висновку про скасування пункту 1.7 рішення 43 сесії Дрогобицької міської ради від 20 грудня 2018 року № 1506 «Про затвердження матеріалів з виготовлення проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність ОСОБА_1 , проживаючій в АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 340 кв.м. на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:028:0204 для ведення садівництва».

Відповідно до частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом.

Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Виходячи з положень ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

За пунктом 2 частини 1 статті 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна не тільки власником майна, але й іншою особою.

Згідно з частиною 3 статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні об`єкти ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є і над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Аналогічні норми закріплені в частині другій статті 79 ЗК України.

Верховний Суд України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі №6-14цс15 дійшов висновку, що багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, нам якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною цієї земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який ухвалюючи оскаржуване рішення суду виходив з того, що позивач правомірно набув право постійного користування спірною земельною ділянкою, що виникло до 2004 року внаслідок виконання судового рішення, а також набув у власність сад (багаторічні насадження), право власності на будівлі, що розміщені на цій земельній ділянці, а тому виділення (надання) такої земельної ділянки (повністю чи в частині) іншим особам без попереднього її вилучення, суперечить чинному земельному законодавству.

З урахуванням того, що позивач набув право власності на сад, вирощений на спірній земельній ділянці, набув право постійного користування земельною ділянкою (різновид емфітевзису) до винесення оскаржуваного рішення щодо цієї земельної ділянки, суд вірно вважав підставними позовні вимоги в частині витребування спірної земельної ділянки та наявних на ній фруктових насаджень (дерев).

На думку колегії суддів судом першої інстанції правильно враховані обставини правонаступництва ФГ «Газда» від МПП «Газда», а тому і власного суб`єктивного матеріального права та охоронюваного законом інтересу щодо спірних земельних ділянок як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист.

При цьому, визнання ФГ «Газда» правонаступником МПП «Газда» є юридично встановлено при розгляді господарської, адміністративної та цивільної справ, учасником яких були і позивач, і відповідач, й які є чинними, що спростовує доводи апеляційних скарг щодо правонаступництва.

А відтак, встановивши, що сільськогосподарський кооператив «Газда», правонаступником якого стали МПП «Газда», а надалі ФГ «Газда», відповідно до акта виконання судового рішення від 18 грудня 1993 року у справі №3/61, набув у власність сад (багаторічні насадження), будівлі та споруди на спірній земельній ділянці площею 18.9 га, суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з обставин встановленого судами правонаступництва, набуття позивачем права на користування цією земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02.11.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк