ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 19.02.2018 року відповідач за договором надання банківських послуг «Monobank» отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Підтвердивши свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають Договір про надання банківських послуг.

Відповідач не виконує своїх зобов`язань, не надає Банку своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 24.02.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 68 004,99 грн. з яких 63 032,95 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та заборгованість за порушення грошового зобов`язання 4 972,04 грн.

Просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 044,99 грн. та судові витрати у розмірі судового збору 2 481 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_1 уклав кредитний договір шляхом підписання в електронному вигляді Анкети-заяви від 19.02.2018 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої позивачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. В Анкеті-заяві відповідач погодився із тим, що він ознайомлений через мобільний додаток з Умовами, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та зобов`язувався виконувати умови цього договору. Зауважує, що лише шляхом попереднього погодження з Умовами і правилами надання банківських послуг, шляхом накладення електронного цифрового підпису, можливий вхід у головне меню застосунку «Monobank» та подальше проведення банківських операцій у тому числі, отримання кредиту. Тому вважає, що сторонами погоджені усі істотні умови договору, в тому числі проценти за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення терміну виконання договірних зобов`язань.

Вказує, що доказом наявної у відповідача перед банком заборгованості є розрахунок заборгованості доданий до позову та виписка по картковому рахунку відповідача, які є належними доказами, оскільки містять детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Зокрема зазначає, що відповідно до виписки про рух коштів, баланс на кінець періоду (мінус) складає 18 004,99 грн. Отже, сума коштів, яка досі не була повернута банку складається із використаного кредитного ліміту у розмірі 50 000 грн. та овердрафту 18 004,99 грн. та становить загалом 68 004,99 грн.

Крім того, відповідачем, який заперечував проти позовних вимог, у порушення принципу змагальності, не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості та факт надання кредиту у вказаному розмірі

Вважає, що укладення між банком та відповідачем договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію» та ЦК України, а сума заборгованості підтверджена належними та допустимим доказами, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з кредитним договором .

Представником ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу,в якій він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Вважає, що банком не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі. Зокрема зазначає, що анкета-заява не містить істотних умов договору та складена в паперовій формі; тарифи, паспорт споживчого кредиту, умови та правила не підписані відповідачем, надані в більш пізній редакції від 2021 року, хоча анкета-заява датована 2018 роком. Також вважає, що наявний розрахунок заборгованості та виписка не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки не доводять отримання відповідачем кредитних коштів та містять суперечливу інформацію щодо нарахування заборгованості у вигляді тіла кредиту, яка по суті включає непогоджені сторонами відсотки та сторонні платежі у вигляді сплаченого банком судового збору

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 68 004,99 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів та штрафних санкцій. При цьому з наданих позивачем розрахунків не можливо виокремити суму фактично отриманих та використаних відповідачем кредитних кошти, які були не повернуті банку, без врахування непогоджених сторонами процентів та штрафних санкцій.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2018 року АТ «Універсал Банк» укладено договір про надання банківських послуг з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви до договору банківських послуг в застосунку «monobank». В зазначеній заяві відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Також позивач визначав, що електронно-цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Всі наступні правочини можуть вчинятись з його використанням. Також позивач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладення електронно-цифрового підпису у мобільному додатку з метою посвідчення його дій згідно із договором. (а.с.10).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за наданим кредитом станом на 24.02.2022 року вона становить 68 004,99 грн. з яких 63 032,95 грн.- залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 4 972,04 грн - заборгованість за порушення грошового зобов`язання.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank, витяг з Тарифів за чорною карткою Monobank, Паспорт споживчого кредиту, Таблицю обчислення вартості кредиту.

Згідно довідки банку від 02.02.2023 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , з типом рахунку Чорна картка та строком дії до 06/24 (а.с.114)

Також в матеріалах справи наявні виписки з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача, яка містить деталі проведених банківських операцій та в якій вказано кредитний ліміт у 50 000 грн. (а.с.70-86, 97-113, 133-165)

Згідно довідки від 02 лютого 2023 року кредитний ліміт ОСОБА_1 за договором від 19.02.2018 року на момент його укладення становив 10 000 грн. та в подальшому збільшувався, а саме, 25 листопада 2018 року - до 14 500 грн., 12 березня 2019 року збільшено до 20 000 грн., 08 січня 2020 року збільшено до 50 000 грн. (а.с.115)

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в застосунку «Monobank», в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови.

В пункті 6 анкети-заяви зазначено про те, що підписант просить вважати наведений зразок його власноручного підпису (в тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками,які відкриті або будуть йому відкриті у банку. Він засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором.

Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини(у тому числі підписання договорів,угод,листів,повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

У наданій Банком роздруківці з мобільного застосунку «Monobank» відповідача відображена процедура входу у застосунок, із якої вбачається, що без ознайомлення та згодою з Умовами та Правилами,Тарифами,Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту шляхом накладення електронного цифрового підпису увійти в додаток не можливо. У свою чергу,без входу у додаток неможливо користування карткою.

Таким чином матеріалами справи підтверджено укладення кредитного договору саме в електронній формі.

Щодо наданих банком умов та правил, а також тарифів чорної картки Монобанк, то як доречно вказано представником відповідача та встановлено судом першої інстанції, їх редакція датована 2021 роком, а тому суд апеляційної скарги критично ставиться до цих доказів та вважає, що банком не було надано умов та правил, а також тарифів в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

Однак в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який підписаний споживачем ОСОБА_1 в електронному вигляді та отриманий через мобільний додаток. Паспорт містить, основні умови кредитування, де зазначено строк дії кредитування 25 років; базова процентна ставка становить 3,1% в місяць (37,2% річних) та пеня не передбачена. Встановлено порядок повернення кредиту щомісяця до останнього дня місяця , наступного за звітним, у розмір 4% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості) (а.с.25-27).

Таким чином між сторонами укладено договір про надання банківських послуг на умовах кредиту, шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, за яким ОСОБА_1 отримав кошти на умовах кредиту.

Відповідач, оспорюючи отримання кредитних коштів та користування ними зазначає, що виписка та розрахунок наданий банком не можуть бути прийняті судом, як доказ. Однак зазначене не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до Положень про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, виписка з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. При цьому представник відповідача не надає контр розрахунки до тих, які наведені банком, а тільки стверджує про їх недійсність та суперечність з огляду на те, що до них включені додаткові платежі, які на погоджені сторонами та судовий збір. Однак, як вже зазначалось раніше відсотки та інші штрафні санкції було погоджено сторонами, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, а включення до розрахунку судового збору відбулось 18.10.2022 року, тобто після дати станом на яку банк просить стягнути заборгованість 24 02.2022 року.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що договір про надання банківських послуг укладений між сторонами в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Таким чином між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору про надання банківських послуг, який оформлений сторонами в електронній формі із використанням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Банком надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатору вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що договір про надання банківських послуг підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину,оформленого сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, без погодження умов та правил надання банківських послуг у застосунку (Monobank), кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд апеляційної інстанції вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість (хоча і не у повному обсязі), що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості та випискою.

Надані позивачем розрахунки відповідачем не спростовані, своїх розрахунків відповідач не надав.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг Monobank від 19 лютого 2018 року станом на 24.02.2022 року в розмірі 68 004,99 грн є обґрунтованими.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а відтак апеляційна скарга представника АТ «Універсал Банк» підлягає задоволенню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 481 грн., та 3 721,50 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6 202,50 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 68 004,99 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» № б/н від 19 лютого 2018 року, яка утворилась станом на 24.02.2022 року, у розмірі 68 004,99 грн. (шістдесят вісім тисяч чотири гривні дев`яносто дев`ять копійок) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 202,50 грн. (шість тисяч двісті дві гривні п`ятдесят копійок)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: