Справа номер 472/482/23 Головуючий суду першої інстанції Тустановський А. О.
Провадження номер 22-ц/812/1149/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В. М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2023 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 квітня 2022 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 231.

Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Позивач зазначала, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння.

Фактично шлюбні відносини між ними припинилися з січня 2023 року, спільне господарство не ведуть.

На думку позивача, примирення між сторонами та подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливим, тому просила суд розірвати шлюб.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

В заяві від 08 серпня 2023 року відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 19 квітня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис за №231, розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки шлюбні відносини сторони фактично припинили та поновлювати не бажають.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що позивач при подачі позову не вказала, що після реєстрації їх шлюбу він усиновив доньку позивача ОСОБА_4 , 2013 р.н.

На час подачі позовної заяви у сторін дійсно були непорозуміння, але наразі вони проживають разом, підтримують подружні стосунки, а у моменти їх погіршення намагаються їх вирішити. Він дуже любить свою дружину й доньку та піклується про них.

При отриманні позовної заяви про розірвання шлюбу відповідачем було подано до суду заяву про згоду на розірвання шлюбу. Однак він не знав, що можна було заявити клопотання про надання строку на примирення, оскільки йому працівниками суду не було роз`яснено право заявити таке клопотання.

Враховуючи викладене, відповідач вважав, що судом була надана неправильна правова оцінка обставинам справи, що призвело до безпідставного задоволення позову.

Доводи інших учасників справи

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Фактичні обставини справи

19 квітня 2022 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис №231. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 набула прізвище ОСОБА_6 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2023 року (набрало чинності 07 березня 2023 року), з урахуванням ухвали суду про виправлення описок від 05 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 надано дозвіл усиновити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни у актовий запис про народження ОСОБА_4 , де в графі батько вирішено вказати « ОСОБА_2 , громадянин України», по батькові « ОСОБА_7 » змінено на « ОСОБА_8 », інші відомості залишено без змін.

Отримавши позовну заяву про розірвання шлюбу, відповідач 08 серпня 2023 року звернувся до суду з заявою про розгляд справи за позовом його дружини про розірвання шлюбу за його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю та не заперечував щодо розірвання шлюбу.

08 листопада 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про відмову від позову, в якій вона просила прийняти відмову від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Зазначила, що причиною відмови є те, що між нею та відповідачем відбулося примирення, їх сімейні стосунки налагоджено.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримала вказану заяву і просила провадження у справі закрити. Відповідач також просив прийняти відмову від позову і провадження закрити.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 373 ЦПК України у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з вимогами частин 1-3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Заява ОСОБА_1 про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, підстав, за яких суд не приймає відмову позивача від позову, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За такого наявні підстави для постановлення ухвали про прийняття відмови позивача від позову з одночасним визнанням нечинним оскаржуваного рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.373, 374, 381 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2023 року визнати нечинним.

Провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

Т. В. Серебрякова

Повний текст ухвали складено 08 листопада 2023 року.