Справа № 203/485/20
01 листопада 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Потаповій В.С.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Меюс Я.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Меюс Яни Сергіївни про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат,-
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.10.2023 року у цивільній справі №203/485/20 було відмовлено в задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кірова 119» до територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, скасування та вилучення запису про реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язати передати майно в управління.
09.10.2023 року представником відповідача Бабінцова К.М. до суду було подано заяву про ухвалення додаткового рішення по справі в частині стягнення понесених відповідачем витрат на правову допомогу.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав заяву та посилаючись на викладені в ній підстави, просив її задовольнити.
Інші відповідачі явку своїх представників до суду не забезпечили, про причини неявки не повідомили, що з огляду на положення ч.4 ст.270 ЦПК України, а також предмет розглядаємого питання про розподіл витрат між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , представники яких з`явились, не перешкоджає розгляду заяви.
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи заяви та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Пунктом 3 ч.1 ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Згідно ст.19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» .
Суд враховує, що у наданому відзиві від 20.03.2023 року, що був поданий до суду 22.03.2023 року, представник відповідача ОСОБА_2 заявляв про компенсацію понесених відповідачем витрат на правову допомогу.
03.04.2023 року представником вказаного відповідача до суду було подано заяву від 23.03.2023 року про стягнення витрат на правову допомогу, в якому було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат. Що були понесені відповідачем на момент подачі заяви в сумі 8500 грн.
Заяву про розподіл остаточно понесених витрат на правову допомогу та відповідні докази представником відповідача було подано до суду 09.10.2023 року, тобто з дотриманням порядку та строків, встановлених ч.8 ст.141 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що після скасування попередніх рішень у справі Верховним Судом та нового розгляду справи судом першої інстанції, правова допомога надавалась відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Меюс Я.С., яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги №09-02/2023 від 09.02.2023 року та виданого на його підставі ордеру.
Також з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Меюс Я.С. приймала участь в судових засіданнях, що проводились 22.03.2023 року, 23.05.2023 року,21.06.2023 року, 21.08.2023 року, 18.09.2023 року, 04.10.2023 року.
20.03.2023 року ознайомилась із матеріалами справи та за наслідками ознайомлення, а також під час подальшого розгляду справи, адвокатом було підготовлено та подано суду наступні документи: письмові заперечення на додаткову заяву представника позивача про поновлення строків позовної давності; відзив на уточнену позовну заяву; заяву про стягнення витрат на правову допомогу; заперечення на відповідь на відзив; клопотання про долучення доказів; письмові пояснення по справі.
Таким чином, суд вважає, що факт надання послуг на правову допомогу доведений стороною відповідача належними та допустимими доказами, їх вартість відповідає обсягу та виду наданих послуг; складності справи, з урахуванням характеру спірних правовідносин, кількості сторін у справі, предмету заявлених вимог тощо; принципам співмірності та розумності.
З урахуванням положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України Верховний Суд у своїй постанові від 15.06.2021 року у справі №159/5837/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Поряд з цим, суд вважає за необхідне відмовити в стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. за підготовку клопотання про долучення доказів, оскільки відповідне клопотання було подано представником позивача після закриття підготовчого провадження по справі та призначення її до розгляду по суті, тобто з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі від 23.12.2022 року про прийняття справи до провадження, а тому відповідно до положень ч.8 ст.83 ЦПК України відповідні докази не приймались до розгляду судом.
З огляду на це, витрати на підготовку адвокатом відповідного клопотання не можуть вважатись обгрунтованими та покладаються на відповідача.
В частині стягнення решти витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133,137,141,211,223,258,259,263-268,270 ЦПК України, суд
В іншій частині в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст додаткового рішення складено 02 листопада 2023 року.
Суддя С.Ю.Казак