Провадження № 2/522/7392/23
УХВАЛА

про залишення позову без руху

03 листопада 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.11.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 який подано до суду адвокатом Голосовим Юрієм Валерійовичем, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме про поділ та визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,6 кв.м. та частку нежитлового приміщення № 23к за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2,8 кв.м.

Матеріали позову суддя отримала 02.11.2023 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить із наступного.

Статтями 174-177 ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак у позовній заяві позивачем не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Положеннями ч.4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на перше січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зі змісту позовних вимог встановлено, що позивач звернувся до суду з двома позовними вимогами майнового характеру: 1) визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,6 кв.м.; 2) визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності на частку нежитлового приміщення № 23к за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2,8 кв.м.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подання позову становить 1073,60 (2684грн х 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент подання позову становить 13 420грн. (2684грн х 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Ціна позову була визначена позивачем у сумі 2 500 000,00 грн. Також не визначено ціна кожного об`єкту нерухомості.

Однак до суду позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів підтвердження такої вартості спірного майна на момент пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, при подачі позовної заяви позивачем за майнову вимогу було сплачено судовий збір у розмірі 13 420,00 грн., проте суд позбавлений можливості перевірити правильність оплати, оскільки не зазначено ціни кожного об`єкту нерухомості.

Таким чином, позивачу необхідно доплатити судовий збір за другу майнову вимогу виходячи зі ставки як за вимогу майнового характеру та виходячи із ціни позову (з урахуванням дійсної вартості спірного майна на момент пред`явлення позову).

У відповідності до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу слід:

-зазначити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

-надати докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна на момент пред`явлення позову;

-сплатити судовий збір за другу майнову вимогу, виходячи зі ставки як за вимогу майнового характеру та виходячи із ціни позову (з урахуванням дійсної вартості спірного майна на момент пред`явлення позову).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивачів на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практикою Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v.Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року) встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Згідно ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку про залишення позову без руху та про необхідність усунення вищевказаних недоліків та надання позивачу строку для їх усунення.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - залишити без руху.

Встановити позивачам десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу. У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.