Справа № 466/359/22
Провадження № 2/466/373/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Донченка Ю.В.,

секретаря судового засідання Сирватка Н.В.,

Справа № 466/359/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

за участі представника позивача (за первісним позовом, представника відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в :

19 січня 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій він просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_2 як подружжя, квартиру АДРЕСА_1 . Визнати за ним, ОСОБА_1 , та за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_2 як подружжя, право власності по 1/2 частці вказаної квартири. Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 один примірник ключів від квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 31 травня 2014 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року розірвано. Водночас під час перебування у шлюбі, а саме 06.04.2016 року подружжям було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , що була зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 . Водночас після розірвання шлюбу відповідач змінила замки на вхідних дверях у вказаній квартирі та відмовилася передавати ключі від нових замків позивачу, не впускає його всередину у квартиру, обґрунтовуючи це тим, що квартира належить виключно їй. Таким чином, відповідач не визнає право власності позивача на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, яка придбана за час шлюбу й відноситься до спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022 справу за поданим позовом передано до розгляду судді Донченко Ю.В.

01 лютого 2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

25 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя, що прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому остання просить визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля «FORD FIESTA», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнути зі ОСОБА_1 на її користь вартість 1/2 автомобіля «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, в розмірі 121 000,00 грн., вартість 1/2 автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску, червоного кольору, в розмірі 169477,18 грн., вартість 1/2 автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску, сірого кольору, в розмірі 169477,18 грн., а всього на суму 459 954,36 грн., та відмовити ОСОБА_1 в повному обсязі у задоволенні первісного позову за безпідставністю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 31 травня 2014 року Міським відділом ДРАЦС Львівського МУЮ було зареєстровано шлюб, актовий запис №908. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року шлюб між ними розірвано. Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області на ім`я ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі зареєстровано 4 транспортних засоби, 3 з яких ним відчужено без її відома та дозволу. Так, 07.10.2016 року подружжям придбано автомобіль «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, який ОСОБА_1 відчужив 12.02.2021 року, та на даний час середня вартість такого транспортного засобу становить 242 000,00 грн.; 19 грудня 2019 року придбано автомобіль «FORD FIESTA», 2011 року випуску, середня вартість якого становить 195 000 грн.; 25 вересня 2020 року придбано автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску, червоного кольору, який відчужено 20.04.2021 року, його середня ринкова вартість становить 338 954,36 грн; 11 березня 2021 року придбано транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску, сірого кольору, який відчужено 22.07.2021 року, його середня ринкова вартість становить 338 954, 36 грн.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_2 ствердила, що 24 жовтня 2014 року уклала договір про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до довідки №2272 від 30 грудня 2015 року про право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування сума коштів, внесених до фонду, склала 886 625,00 грн. Вказані кошти належали ОСОБА_2 , яка 03.11.2014 продала за 50 000,00 дол.США власну квартиру, подаровану їй 01.03.2010 батьком. Таким чином, купівля квартири, а також ремонт та придбання меблів відбувались виключно за її власні кошти та кошти її батьків, а отже є її особистою приватною власністю.

На подану зустрічну позовну заяву відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано відзив, в якому останній покликається на те, що про купівлю автомобілів та подальший продаж ОСОБА_2 було добре відомо, адже отримані від продажу кошти було використано в інтересах сім`ї позивача і відповідача. Всі три автомобілі були продані під час шлюбу сторін, а кошти, отримані від продажу використовувались виключно на потреби сім`ї, зокрема, за рахунок продажу 12.02.2021 року автомобіля «OPEL ASTRA», 2011 року випуску, було придбано 11.03.2021 автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску (сірого кольору), який перебував у щоденному використанні сім`ї. На його переконання, ОСОБА_2 не надала належних, достатніх та допустимих доказів того, що квартира АДРЕСА_1 придбана за рахунок коштів, отриманих нею від продажу квартири АДРЕСА_2 , тим більше, що сумарна вартість квартири на АДРЕСА_3 перевищувала 50 000 дол.США.

07 листопада 2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просять такі задовольнити, за зустрічним - визнали позов та не заперечили проти визнання права власності на автомобіль «FORD FIESTA» за ОСОБА_2 , адже такий перебуває у її користуванні, про що подав 14 серпня 2023 року відповідну заяву.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, за первісним - заперечили, надали суду пояснення, аналогічні змісту зустрічної позовної заяви, просять в задоволенні первісного позову - відмовити, зустрічний - задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Судом встановлено, що з 31 травня 2014 року до 18 листопада 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час спільного проживання як подружжя сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на вказану квартиру зареєстроване на ОСОБА_2 06 квітня 2016 року на підставі, зокрема договору №137-181-ФФБ-ПГ, укладеного між нею та «ТзОВ Фінансова компанія ЕКО-ДІМ» про участь у фонді фінансування будівництва, акта приймання передачі квартири, яким стверджується факт сплати ОСОБА_2 повної вартості квартири у сумі 886 625 грн.

В силу положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 12 жовтня 2022 року у справі №757/64512/16-ц ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому, сам по собі факт того, що майно, набуте подружжям у шлюбі, зареєстровано на праві власності за одним із них не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом ст.60 СК України право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частини другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Оскільки спірне майно придбано в період шлюбу, належними та допустимими доказами відповідач за первісним позовом не підтвердила, що гроші витрачені на придбання нерухомого майна, є її особистими, суд дійшов висновку, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частинах.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що грошові кошти при купівлі квартири не відносяться до спільних коштів подружжя та жодних спільних коштів при придбанні вказаної квартири позивач не надавав суд оцінює критично, адже вартість придбаної квартири АДРЕСА_1 без урахування проведеного ремонту перевищує вартість реалізованої відповідачем ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 у розмірі 50000 дол. США.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 71 СК України визначено, що у випадку присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно визначено обов`язкову згоду одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У зв`язку з цим спірне майно підлягає поділу між колишнім подружжям у рівних ідеальних частках (без реального поділу), залишаючись у їхній спільній частковій власності, оскільки сторони не вчинили дій, передбачених законом щодо припинення права власності одного з подружжя, що відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Щодо покликань позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на включення до переліку майна, що підлягає поділу між подружжям, автомобіля «FORD FIESTA», 2011 року випуску, вартістю 195 000 грн., а також стягнення 1/2 вартості трьох автомобілів, суд вважає, що оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 визнав позов ОСОБА_2 в частині визнання права власності на 1/2 автомобіля «FORD FIESTA», у судовому засіданні додав, що оскільки така користується даним автомобілем не заперечує проти визнання за нею права власності на вказаний транспортний засіб без відповідної компенсації частини його вартості, відтак у відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України даний факт доказуванню не підлягає, а позов в цій частині слід задоволити.

Як встановлено судом, за час перебування у шлюбі на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано 4 транспортних засоби, а саме: 07.10.2016 року подружжя придбало «OPEL ASTRA», 2011 року, № кузова НОМЕР_2 , який відчужено 12.02.2021 року, 19 грудня 2019 року - «FORD FIESTA», 2011 року, кузов № НОМЕР_3 , «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_4 , який відчужено 20.04.2021 року, «VOLKSWAGEN PASSAT», 2014 року випуску, червоного кольору, кузов № НОМЕР_5 , який відчужено 22.07.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

При цьому наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину.

З аналізу зазначених норм закону в їх взаємозв`язку можна зробити висновок, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно.

Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З огляду на характер спірних правовідносин, саме позивач за зустрічним позовом повинна довести, що кошти, отримані від відчуження спільного сумісного майна використані відповідачем не в інтересах сім`ї. Тим самим, позивач доводить порушення свого права, захист якого відбувається у спосіб стягнення компенсації вартості відчуженого майна в інтересах сім`ї.

Судом встановлено, що наведені вище транспортні засоби були продані протягом 2017-07.2021 років, тобто під час шлюбу сторін. Водночас позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що продаж автомобілів відбувся без її відома й згоди та грошові кошти, отримані ОСОБА_1 при відчуженні зазначених транспортних засобів, витрачені не у інтересах сім`ї.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що права позивача за зустрічним позовом не були порушені діями відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом позбавлений здійснювати права співвласника в повному обсязі (зокрема, в частині користування майном) через протиправну поведінку відповідача, яка не надає позивачу доступу до домоволодіння, замінивши замок від вхідних дверей та утримуючи у себе ключі, а спроби позивача домовитися з даного питання в позасудовому порядку з відповідачем залишилися без задоволення, у зв`язку з чим має місце звернення позивача до суду із даним позовом, а до цього - до органів Національної поліції, що підтверджується зареєстрованою відділом поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» заявою ОСОБА_1 про обмеження доступу в користуванні квартирою, втім порушені права позивача поновлені не були.

Відповідно до ч. 4 та ч.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом в даній справі не встановлено випадків здійснення позивачем житлових прав в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм та встановлених судом обставин, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач за первісним позовом поніс судові витрати, пов`язані із розглядом справи, які складаються із судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду в частині вимог немайнового характеру 1984,80 грн., та майнового характеру 9500 грн., а отже з відповідача на користь позивача за первісним позовом слід стягнути судовий збір у розмірі 11 484, 80 грн.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя, ОСОБА_2 подала заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у цій справі, яка була задоволена судом. З огляду на те, що позовна вимога в частині визнання права власності на 1/2 частку автомобіля підлягає задоволенню, з відповідача за зустрічним позовом слід стягнути в дохід держави 1950 грн. Оскільки позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення 1/2 вартості транспортних засобів у сумі 459 954, 36 грн. не підлягають до задоволення, з позивача за зустрічним позовом слід стягнути в дохід держави 4 599, 54 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 70 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 193, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності та усунення перешкод у здійсненні права користування майном - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей цієї квартири.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки «FORD FIESTA», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 .

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «FORD FIESTA», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 .

У задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 484 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 4 599 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 54 коп. судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави 1950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено та підписано 06.11.2023 року.

Суддя Ю. В. Донченко