РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3659/23

провадження у справі № 2/0285/796/23

25 жовтня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…..………………Літвин О. О.,

секретаря………………….……......Клечковської М. М.,

з участю:

представника позивачки................... ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_2

до Брониківської сільської ради Звягельського району Житомирської області

про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила встановити факт прийняття її померлим у 2007 році батьком ОСОБА_3 спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та визнати за нею право власності на житловий будинок впорядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті батька відкрилась спадщина, що складається з будинку, який розташований в АДРЕСА_1 (далі за текстом Будинок). Останній належав матері батька, її бабусі, яка померла раніше свого сина. У встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері її батько не подавав, натомість, вчиняв дії по вступу у фактичне володіння спадковим майном.

У зв`язку з відсутністю факту прийняття батьком спадщини після смерті матері, позбавлена права на спадкування спадкового майна.

Представник позивачки в судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав заяву, в якій підтримав позов, не заперечив щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасника судового процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Варварівка Новоград-Волинського районуЖитомирської області померла ОСОБА_6 , яка за життя розпорядилась своїм майном, склавши 14.07.1993 заповіт на імя сина ОСОБА_5 .

Спадкове майно після смерті ОСОБА_4 складається з Будинку (виписка з погосподарської книги №7 за 1996-2000 роки), на який у грудні 2022 року позивачка виготовила технічний паспорт.

Родинні стосунки між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , як матері й сина, та між останнім і позивачкою, як батька й доньки, підтверджуються відповідними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження і про шлюб, свідоцтвами про народження, розірвання шлюбу та про шлюб.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Новоград-Волинський Житомирської області.

У зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті Янчевської Неоніли, нотаріусом 01.06.2023 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті батька.

З повідомлень Брониківської сільської ради від 14.11.2022 та 05.09.2023 вбачається, що померла ОСОБА_6 на момент смерті була зареєстрована в Будинку одна.

Згідно довідки Кошелівського старостинського округу Пулинської селищної ради від 13.12.2022 слідує, що ОСОБА_8 проживав та був зареєстрований в с. Кошелівка Житомирського району Житомирської області.

Позивачка є єдиною спадкоємицею свого померлого батька, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 незаводилась.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58 Конституції України) норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року (далі за текстом ЦК 1963), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК 1963(спадкодавиця ОСОБА_9 померла у 1997році) та ЦК України (спадкодавець ОСОБА_9 помер у 2007 році).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав, відповідно до ст.524 ЦК 1963, ст.1217 ЦК України є спадкування майна, в тому числі за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина (чоловік) і батьки померлого (ст.529 ЦК 1963, ст.1261 ЦК України).

Статтею 548 ЦК 1963 визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК 1963 спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 №18/5, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , даючи покази в судовому засіданні, підтвердили, що ОСОБА_8 проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 по місцю реєстрації останньої по АДРЕСА_1 , до її смерті і протягом тривалого часу після її смерті. Доглядав за нею, в подальшому здійснив її поховання, а після цього проживав у Будинку, утримував його, обробляв город.

З наданого заявницею копію рахунку за спожиту електроенергію в Будинку слідує, що виписані вони були на ім`я ОСОБА_5 , тобто він фактично користувався майном померлої матері, утримував його, сплачуючи комунальні платежі.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_8 прийняв спадщину померлої матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Оскільки встановлення даного факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці певні юридичні наслідки, а вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що є підстави для задоволення її заяви в частині встановлення факту прийняття її померлим у 2007 році батьком спадщини після смерті його померлої у 1998 році матері.

Разом з тим вимога про визнання право власності на спадкове майно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Главою 86 ЦК України а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат» (далі Закон), підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст.67 Законусвідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За ст.49 Закону на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст.50 Закону).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно із ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо у складі спадщини є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

До звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування особа повинна обов`язково отримати відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину, необхідність якої обумовлена як обов`язком використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та обов`язково з`ясувати наявність всіх спадкоємців і залучити їх до спадкової справи.

За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Заявниця не надала суду докази на підтвердження того, що постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Будинок.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Інакше суди будуть виконувати не властиві їм функції з оформлення спадкових прав, а не здійснювати правосуддя в тих випадках, коли права особи порушуються, оспорюються чи не визнаються.

Права заявниці щодо спадкування Будинку ніким не оспорені, а на вказане майно спадкодавця є відповідні правовстановлюючі документи.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України заявниця прийняла спадщину після смерті батька та згідно зі ст.1296 ЦК України має право на одержання свідоцтва про право на спадщину, отже вона не має перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тобто таке право ОСОБА_12 не оспорюється.

Постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину є документом, що підтверджує звернення спадкоємця до органів, уповноважених здійснювати юрисдикційну діяльність щодо оформлення права на спадщину. Відсутність у матеріалах цивільної справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, свідчить про недотримання спадкоємцем встановленого законодавством України порядку оформлення права на спадщину і може мати наслідком відмову у позові.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, заяву слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 02.11.2023.

Головуюча суддя О.О.Літвин