Провадження № 2/466/1294/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Хомляк О.П.

учасники справи: позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_4

представник відповідачів ОСОБА_5

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

у с т а н о в и в:

У грудні 2021 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП «Львівтеплоенерго», позивач) пред`явило до Шевченківського районного суду м. Львова позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

В обгрунтувння своїх вимог позивач зілсався, зокрема, на наступні обставини.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», а також відповідними постановами Кабінету Міністрів України та рішеннями органів місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно з п.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону №1198-18 від 10.04.2014р.) виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є ЛМКП «Львівтеплоенерго».

У відповідності до п.6 ст.2 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» було розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01липня 2014 року.

Відповідно ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З 01 липня 2014 року вважається укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (виконавець) та споживачам (власником / співвласником/балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках).

У відповідності до п.1.1 договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води від 01 липня 2014 року ЛМКП «Львівтеплоенерго», як виконавець, зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання Виконавця), а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим Договором приєднання.

Відповідно до п. 2.1 згаданого договору розраховувалась плата за послуги з централізованого опалення боржнику(ам).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №2 від 22 грудня 2021року, отриманої з єдиного реєстру територіальної громади м. Львова вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і відповідно користуються послугами з централізованого опалення місць загального користування.

З 01 липня 2014 р. відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з метою їх оплати.

Проте, за період з 01 листопада 2017 року по 31 травня 2021 року у відповідачів утворилась заборгованість з оплати послуг за централізоване опалення місць загального користування в розмірі 4 272, 80 грн., що підтверджується відомістю нарахування.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлового комунальні послуги» (в редакції Закону №2189-VIII від 09.11.2017 р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону №2189-VIII від 09.11.2017 р.), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 68, та ч.1 ст.162 ЖК України наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами (ст. 67 ЖК України).

Положеннями ч.1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону №2189-VIII від 09.11.2017 р.) передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з п.28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Житловий будинок обладнано приладом обліку теплової енергії. Відповідно, кількість та вартість теплової енергії, спожитої для потреб опалення та гарячого водопостачання даного будинку, розраховується згідно показів приладів обліку та встановлених тарифів.

Квартира АДРЕСА_1 , в якій проживають відповідачі, від`єднана від системи цетралізованого опалення та нарахування по квартирі проводиться тільки за опалення місць загального користування відповідно до п.28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Те, що між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачами виникли зобов`язання підтверджується положеннями ст. ст. 11, 509 ЦК України,

Таким чином, всупереч вищезазначеним нормам законодавства, а також приписам ст. ст. 525, 526 ЦК України, відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення місць загального користування, а тому зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, оскільки через небажання відповідачів здійснювати оплату за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, має заборгованість перед іншими підприємствами.

З огляду на наведені в позовній заяві обставини та норми матеріального права, ЛМКП «Львівтеплоенерго» змушено звернутись в суд та просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01 листопада 2017 року до 31 травня 2021 року в розмірі 4 715,03 грн., з яких борг за опалення - 4 272, 80 грн., інфляційні нарахування 323,83 грн., 3% річних 118,40 грн., а також 2 270,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2021 року позовну заяву ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюку В.І. (єдний унікальний номер судової справи: 466/12653/21)

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2021 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

29 вересня 2022 року Шевченківським районним судом м. Львова в зазначеній цивільній справі №466/12653/21 ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

10 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року в даній справі, посилаючись на те, справа була розглянута без його та без інших відповідачів участі та про наявність вищевказаного заочного рішення він дізнався лише 31 січня 2023 року. Також зазначив, що позовні вимоги про стягнення боргу за період з 01 листопада 2017 року до 30 грудня 2018 року знаходяться за межами позовної давності, що позивач не надав розрахунку заборгованості, який містив би детальну інформацію і показники, з яких він зроблений та інше. Вважає позов не обргунтованим в частині нарахувань, а тому просив скасувати ухвалене в справі заочне рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року відповідачу ОСОБА_6 було поновлено процесуальний строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування, інфляційних втрат та 3% річних скасовано та призначено новий судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

09 травня 2023 року в судовому засіданні судом було задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Левицької І.С. про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: копії повідомлення на оплату послуг за грудень 2019 р. споживачу квартири АДРЕСА_2 , копії публікації із сайту www.pravda.com.ua під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », копії публікації із сайту Глеваха.укр. (http: ІНФОРМАЦІЯ_2 /) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Представник ОСОБА_5 обґрунтувала свою позицію тим, що згідно п.12 постанови Кабінету Міністрів України №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення» витрати за місця загального користування лягають солідарно на усі квартири будинку і розподіляються пропорційно до величини площі квартир. Тобто, нарахована вартість послуги з опалення МЗК перебуває в прямому зв`язку із площею квартири споживачів. Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 136,4 кв.м. Здійснивши порівняльний аналіз повідомлень на оплату послуг з опалення місць загального користування інших співвласників квартир у даному будинку, можна зробити висновок проте, що позивач не дотримується вимог щодо Порядку нарахування вартості даної послуги, на який посилається в своїй позовній заяві. В обґрунтування своєї позиції відповідачі вважають за необхідне здійснити аналіз повідомлень на оплату послуги з опалення МЗК споживача квартири АДРЕСА_2 . Площа даної квартири становить 96,0 м.кв., а вартість даної послуги становить аж 693,01 грн., тоді як вартість аналогічної послуги для споживачів квартири АДРЕСА_1 , площею 136,4 кв.м, становить 185,08 грн. Дана обставина свідчить про неточність, некоректність та в цілому про неправомірність нарахувань позивача та безпідставність позовних вимог.

Представник відповідачів у судовому засіданні 09 травня 2023 зазначила, що відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України позов про стягнення коштів повинен містити обґрунтований розрахунок. У наданому позивачем розрахунку відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості, з якого незрозумілий алгоритм нарахування, позивачем у розрахунку не вказано тариф, який діяв у період виникнення заборгованості. Також представник відповідачів зазначила, що позивачем при подачі позову не надано вихідних показників спожитої теплової енергії, застосування яких передбачено «Методикою розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №359 від 31 жовтня 2006 року.

01 серпня 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова подані письмові заяви від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про невизнання ними позовних вимог в повному обсязі з огляду на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

01 серпня 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова подані також письмові пояснення представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 алвоката ОСОБА_5 , в яких остання наводить доводи щодо безпідставного застосування позивачем для розрахунку боргу «Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №359 від 31 жовтня 2006 року, та зазначає про необхідність застосування при розрахунку «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №315 від 22 листопада 2018 року.

В судовому засіданні представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» Трофимчук О.В. позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, які викладені у позовній заяві та письмових поясненнях від 16 серпня 2023 року.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Левичцька І.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зіславшись на доводи, які викладені у долучених до матеріалів справи письмоих поясненнях та клопотанні.

В судове засідання, яке після оголошення перерви, було призначено на 05 жовтня 2023 року о 12.00 год. учасники процесу не з`явились та представник позивача ОСОБА_4 і представник відповідачів ОСОБА_5 подали до суду клопотання про завершення розгляду справи без їх участі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 05 жовтня 2023 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» Трофимчук О.В., представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Левицької І.С., з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до вимог ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (далі - Закон №2189-VIIІ), яка дає визначення термінів, що вживаються в цьому Законі:

- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (п.2 .ч.1 ст.1);

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п.5 ч.1 ст.1);

- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1 ст.1);

- споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (п.13 ч.1 ст.1).

Приписами ст. 2 Закону №2189-VIIІ визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛМКП «Львівтеплоенерго» №2 від 22 грудня 2021 року, отриманої з єдиного реєстру територіальної громади м. Львова вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Квартира АДРЕСА_1 відключена від системи централізованого опалення. Нарахування по вказаній квартирі проводиться тільки за опалення місць загального користування, відповідно до п.28 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» №630 від 21 липня 2005 року.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Положеннями п. 28 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, передбачено, що споживачі, які відмовилися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, відповідно до методики, що затверджується органом виконавчої влади.

Відповідно до «Методики розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства №359 від 31 жовтня 2006 року (далі Методика №359), яка була чинною до 22 листтопада 2018 року і на яку посилається позивач, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Положеннями п.2.1.2 Методики №359 передбачено, якщо у будинку встановлено загальнобудинковий прилад комерційного обліку теплової енергії, спожитої на опалення всіх житлових приміщень та місць загального користування, кількість теплової енергії на опалення місця загального користування визначають як частку теплової енергії від загальної витрати на опалення будинку, пропорційно до показів приладів виміру витрат теплоносія.

Пунктом 2.2.2 Методики визначено, що розподіл визначених величин витрат теплової енергії, спожитої на опалення МЗК між окремими помешканнями будинку, які не мають відокремленого входу, пропорційний до їх загальної опалюваної площі. Для кожного помешкання розраховується і коефіцієнт, який відображає частку загального платежу від опалення місць загального користування, що припадає на дане помешкання.

Окрім цього п.1-3 розділу IV «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається на підставі показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, вузлів розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді) або приладів-розподілювачів теплової енергії у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень.

У разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд):

одноповерхова будівля - 20 %;

двоповерхова - 18 %;

триповерхова - 16 %;

чотириповерхова - 14 %;

п`ятиповерхова - 12 %;

шестиповерхова та вище - 10 %.

За рішенням співвласників будівлі зазначені частки споживання теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, можуть визначатися із застосуванням понижувального коефіцієнта від 0,2 до 0,9 залежно від теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій, зокрема характеристик заповнення дверних віконних, балконних та дверних блоків, наявності тамбурів, якості теплоізоляції інженерних систем тощо, або за рішенням співвласників для визначення частки може застосовуватися підвищувальний коефіцієнт від 1,1 до 2 залежно від наявності та технічного стану опалювальних приладів в МЗК та допоміжних приміщеннях, стану теплотехнічних характеристик огороджувальних конструкцій. Рішення про їх застосування або зміну приймається в міжопалювальний період, про що співвласники будівлі письмово повідомляють виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу.

У разі якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як різниця між обсягом теплової енергії, визначеної на підставі показань вузла комерційного обліку, та сумарним обсягом спожитої теплової енергії за показаннями вузлів розподільного обліку, а також з врахуванням обсягу витрат теплової енергії на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Крім цього, жодних інших доказів, які б стверджували про правильний розрахунок здійснених нарахувань позивачем не надано, хоча перешкод у цьому у позивача не було. Фактично позивачем лише надані розрахунки заборгованості, про стягнення якої вони просять, яка здійснена відповідно до нормативно правових актів, однак без належних доказів надання послуг, відповідно до цих же нормативно правових актів.

Суд бере до уваги доводи представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Левицької І.С. про те, що позивачем у розрахунку заборгованості не вказано тарифи на послуги з централізованого опалення місць загального користування, які діяли у період з листопада 2017 року по травень 2021 року, що свідчить про бездоказовість вимог про стягнення боргу.

Відповідно доп.3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Наданий позивачем розрахунок для суду за надану послугу за період з 01 листопада 2017 року по 31 травня 2021 року містить кінцеві вартісні показники спожитої послуги за кожен календарний місяць без зазначення діючого тарифу у вказані місяці за послугу. Окрім цього, кількість спожитої теплової енергії визначається відповідно до Методики, яка передбачає формулу для такого розрахунку. Представлений суду розрахунок не дає можливості встановити правильність застосування законодавчо встановленого механізму визначення кількості спожитої теплової енергії.

Обгрунтованість позиції представника відповідачів підтверджується наявним у справі роз`ясненням розрахунку нарахувань за прикладом січня 2019 року, який надано представником позивача у письмових поясненнях від 16.08.2023 із зазначенням діючого тарифу за розрахунковий період та математичного розрахунку вартості послуги.

Аргументи представника позивача, викладені в письмових поясненнях від 16 серпня 2023 року щодо технічної помилки в системі нарахувань за опалення місць загального користування у січні 2019 року викликають сумнів у правильності нарахувань за інші розрахункові періоди, які включені в період заборгованості та є включені до позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи.

В ході судового розгляду справи позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги, не доведено обставин, що відповідачі споживають послуги з централізованого опалення місць загального користування в тій вартості, що вказана в позові.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ЛМКП «ЛЬвівтеплоенерго» є недоведеними, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування, інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ЛМКП «Львівтеплоенерго», адреса місцезнаходження: 79040, м.Львів, вул. Д.Апостола, 1, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 13 жовтня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк