КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/4994/23 Головуючий у суді першої інстанції - Лебідь-Гавенко Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна та просив суд: зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності, який було накладено Виконавчою службою Васильківського районного управління юстиції згідно повідомлення №685 від 12 березня 2003 року, реєстраційний номер обтяження 1231280 від 22 вересня 2004 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року у відкритті провадження було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість звернення до суду зі скаргою на дії в рамках виконавчого провадження, оскільки арешт накладено на належне йому майно, а в рамках виконавчого провадження арешт накладався на належне ОСОБА_2 майно, який ніколи не був власником квартири АДРЕСА_1 .

Наголошує, що він не є учасником виконавчого провадження, а тому вважає, що й право звернення до суду зі скаргою в рамках виконавчого провадження в нього відсутнє, оскільки він просить зняти арешт не з майна боржника, а з його власного.

ОСОБА_1 посилаючись на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що він обрав правильний спосіб захисту порушеного права та звернувся до суду із позовом про скасування арешту майна, а тому просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що не вбачається підстав для розгляду справи в порядку позовного провадження, оскільки згідно змісту поданої позовної заяви підлягають до оскарження дії виконавця щодо винесеної ним постанови про накладення арешту на майно боржника, наслідком чого є арешт спірного нерухомого майна, тобто відсутній спір про право в розрізі даного предмету спору, що свідчить про відсутність підстав розгляду у позовному провадженні питання звільнення з-під арешту майна, який накладено постановою державного виконавця.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не відповідає з огляду на наступне.

Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Крім того, відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності, який було накладено Виконавчою службою Васильківського районного управління юстиції згідно повідомлення №685 від 12 березня 2003 року, реєстраційний номер обтяження 1231280 від 22 вересня 2004 року (а.с.1-5).

Відповідно до положень статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Крім того, згідно статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд, дослідивши надані позивачем документи встановив, що між Радгосп «Калинівський» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу квартир в 1992 році, відповідно до умов якого ОСОБА_1 набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 1985 року.

Право приватної власності ОСОБА_1 на спірну квартиру також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №340492195 від 26 липня 2023 року.

Відповідно до зазначеного вище витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також вбачається, що на спірну квартиру АДРЕСА_1 , було накладено арешт Виконавчою службою Васильківського районного управління юстиції згідно повідомлення №685 від 12 березня 2003 року, реєстраційний номер обтяження 1231280 від 22 вересня 2004 року.

26 липня 2023 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Садиковою І.І. було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку із наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: згідно до інформації з Державного реєстру речових прав за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано арешт на квартиру за іншим суб`єктом.

Позивачем також було надано лист Васильківського міськрайонного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 серпня 2023 року №34894, відповідно до якого зазначено, що за повідомленням 685 від 12 березня 2023 року виконавчої служби ВРУЮ державною нотаріальною конторою, 22 вересня 2004 року зареєстровано обтяження за номером 1321280 та накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_3 .

Також у вказаному листі зазначено, що перевіркою відомостей АСВП (автоматизована система виконавчих проваджень) та ЄДРВП (Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень) з`ясовано, що виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 станом на 07 серпня 2023 року не надходили та на примусовому виконанні не перебувають. На підставі викладеного, припинити обтяження №1321280 зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не є можливим.

Також позивачем було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №350974260 від 19 жовтня 2023 року, де зазначено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також там зазначено, що за повідомленням 685 від 12 березня 2023 року виконавчої служби ВРУЮ державною нотаріальною конторою, 22 вересня 2004 року зареєстровано обтяження за номером 1321280 та накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_3 .

Оскільки з матеріалів справи не вбачається того, що відносно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження та здійснювались дії щодо нього як боржника у виконавчому провадженні в порядку Закону України «Про виконавче провадження», тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця є помилковим.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 року суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

Ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв