РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/4481/23

Провадження № 22-ц/4815/1121/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач АТ "УкрСиббанк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2023 року (ухвалене у складі судді Бучко Т.М., повний текст рішення суду складено 26 липня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 серпня 2009 року він був прийнятий на постійну роботу на посаду начальника відділення № 612 АТ "УкрСиббанк".

20 січня 2023 року згідно наказу відповідача № 18-ВК від 19 січня 2023 року йому було обмежено виконання посадових обов`язків.

15 лютого 2023 року згідно наказу № 43-ВК від 14 лютого 2023 року його було звільнено з посади начальника відділення № 612 АТ "УкрСиббанк" з винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, що дають підстави для втрати довір"я до нього з боку роботодавця, на підстави п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для прийняття спірного наказу є службова записка начальника інформаційно-аналітичного центру Департаменту безпеки АТ "УкрСиббанк" від 27 січня 2022 року та акт від 19 січня 2023 року.

У наказі № 43-ВК від 14 лютого 2023 року відповідач не вказав на те, що позивач безпосередньо здійснює обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей, допустив порушення вимог нормативно-правових актів чи чинного законодавства України, які регулюють його діяльність, вчинив винні дії, які дають підстави для втрати до нього довір"я зі сторони роботодавця.

Беручи до уваги прямі приписи п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та фактичні обставини справи, наказ відповідача є незаконним і підлягає скасуванню.

Прийнятим наказом відповідач фактично стверджує, що він допустив порушення вимог нормативно-правових актів та чинного законодавства України, які регулювали його діяльність, вчинив винні дії, які дають підстави для втрати до нього довір"я зі сторони відповідача.

Відтак, відповідач фактично здійснив порушення конституційних прав позивача на працю. У зв`язку з прийняттям незаконного наказу зазнав непоправимої моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та сильних душевних стражданнях. З моменту звільнення практично втратив нормальну життєдіяльність.

Незаконне звільнення позбавило його можливості влаштуватися на роботу, яка б відповідала його освіті та досвіду.

Незаконне звільнення принизило його гідність, а відтак, порушило конституційне право на повагу до його гідності. Він постійно відчуває тривогу, що завдає значних незручностей, турбот усій його сім`ї, життєвий устрій потерпів значних негативних змін і перспектив покращення не видно.

Вважає справедливим стягнення з відповідача грошової компенсації за завдання йому морально шкоди у розмірі 40000 грн.

Просив суд визнати незаконним і скасувати наказ № 43-ВК від 14 лютого 2023 року АТ "УкрСиббанк", поновити його на посаді начальника Відділення № 612 АТ "УкрСиббанк", зобов`язати відповідача скасувати попередній запис в його трудовій книжці № 16 від 15 лютого 2023 року про звільнення, зобов`язати відповідача внести в його трудову книжку запис про поновлення на посаді начальника Відділення № 612 АТ "УкрСиббанк", стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16 лютого 2023 року до ухвалення судового рішення, стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 40000 грн за завдання моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач правомірно застосував п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, розірвавши трудовий договір з позивачем у зв`язку із втратою довір"я, а тому позов не підлягає до задоволення.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що підставою для звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України були винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, що дають підстави для втрати довір"я до нього з боку роботодавця.

Оскільки позивача було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відтак відповідно до висновків Верховного Суду до предмета доказування у такій категорії спорів входить з`ясування:

чи здійснює Позивач безпосереднє обслуговування грошових цінностей;

які винні дії були вчинені Позивачем;

чи могли такі винні дії зумовити втрату довір`я з боку роботодавця.

Відсутність будь-якого зі елементів свідчить про незаконність звільнення та наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Виконувані позивачем функції мають контрольний характер, що є нетотожним функціям щодо безпосереднього обслуговування грошових цінностей.

Відповідно до змісту Договору про матеріальну відповідальність, позивач бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому установою банку матеріальних цінностей і в зв`язку з викладеним зобов`язується, в тому числі, дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей.

Тобто, звертає увагу суду, що у Договорі про матеріальну відповідальність йдеться про матеріальні, а не грошові, цінності, а тому незрозуміло яким чином суд дійшов висновку, що на підставі цього договору Позивач здійснює безпосереднє обслуговування грошових цінностей.

Більше того, суд не врахував, що договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати тільки з тими працівниками, які займають посади або виконують роботи, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

Так, перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємства, установи, організації можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28.12.1977 року № 447/2, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 року № 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР".

Посади начальника відділення банку у вищезазначеному підзаконному нормативно-правовому акті немає.

Як вбачається зі п.п. 4.4, 4.5 Положення про відділення № 612 Банку у новій редакції, затвердженій рішенням Правління від 24.01.2019 року №03/19, до обов`язків начальника відділення належить: внесення пропозицій керівництву із кадрових питань, винесення на розгляд керівників банку пропозицій з питань, які стосуються організації діяльності Відділення; організація роботи працівників Відділення щодо надання банківських послуг.

Начальник Відділення несе персональну відповідальність за правильність здійснення операцій, порушення правил та положень, які регламентують діяльність відділення, дотримання трудової та виконавчої дисципліни працівниками відділення.

Тобто, у Положенні про Відділення також не зазначено про віднесення до обов`язків начальника відділення функції з безпосереднього обслуговування грошових цінностей.

Керівництво № 6 "Організація зберігання цінностей", яке також підлягало дослідженню та на яке посилався суд, регулює виключно питання організації зберігання цінностей та містить загальні вимоги щодо здійснення таких операцій без зазначення щодо безпосереднього обслуговування грошових цінностей.

Незважаючи на те, що в оскаржуваному наказі мова йшла про обслуговування позивачем грошових цінностей, суд першої інстанції зробив хибний висновок, що позивач здійснює обслуговування як грошових так і товарних цінностей, а також досліджує причетність ОСОБА_1 до схоронності матеріальних цінностей, виходячи у такий спосіб за межі предмета доказування.

Окрім того, навіть сам відповідач в ході розгляду справи стверджував про безпосереднє обслуговування позивачем товарно-матеріальних, а не грошових, цінностей, про що безпосередньо зазначено в оскаржуваному рішенні.

При цьому із системного тлумачення норм законодавства слідує що, поняття грошових, товарних та матеріальних цінностей є різними.

Таким чином, суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, не дослідив та не врахував, що позивач не здійснює безпосереднє обслуговування грошових цінностей, такі операції не становлять основний зміст його трудових обов`язків, а відтак ОСОБА_1 не може бути звільнений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що підтвердив й Верховний Суд у подібних правовідносинах, висновки якого усупереч ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції враховані не були.

Додає, що обов`язок обґрунтувати втрату довір"я до працівника покладається на роботодавця, який повинен навести об`єктивні докази вини працівника або скоєння інших протиправних дій. Недовіра до працівника не може ґрунтуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу. Втрата довір"я може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він вчинив навмисно або з необережності і завдав або міг завдати шкоду, що дає підстави власнику або уповноваженому ним органу виявити йому недовіру.

Суд не врахував, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, у чому конкретно проявилося грубе порушення, що стало приводом для звільнення позивача, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також не доведено причинно-наслідкового зв`язку між винними діями, якщо такі мали місце і шкідливими наслідками, які спричинило або могло спричинити це порушення.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким:

1) визнати незаконним і скасувати наказ № 43-ВК від 14.02.2023 року АТ "УкрСиббанк";

2) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Відділення № 612 АТ "УкрСиббанк";

3) зобов`язати АТ "УкрСиббанк" скасувати попередній запис в трудовій книжці ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про звільнення № запису 16 від 15.02.2023 року;

4) зобов`язати АТ "УкрСиббанк" внести запис в трудову книжку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про поновлення на посаді начальника Відділення № 612 АТ "УКРСИББАНК";

5) стягнути з АТ "УкрСиббанк", ідентифікаційний , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.02.2023 року до ухвалення судового рішення у розмірі, що обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати /вона становить 1901,70 грн на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (загальновідомий факт);

6) прийняти відмову ОСОБА_1 від позовної вимоги про

стягнення з АТ "УкрСиббанк" (ідентифікаційний код 09807750) на

користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової

картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову компенсацію у розмірі 40

000 грн за завдання моральної шкоди, провадження у цій частині закрити.

7) виключити із мотивувальної частини рішення Рівненського міського суду

Рівненської області від 17.07.2023 року у справі № 569/4481/23 твердження

про те, що дії ОСОБА_1 мають ознаки кримінального

правопорушення;

8) судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з

розглядом цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій, покласти на

Акціонерне товариство "УкрСиббанк".

03 жовтня 2023 року АТ "Укрсиббанк" подало відзив на апеляційну скаргу у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що аналіз посадової інструкції ОСОБА_1 свідчить про те, що до кола його посадових обов`язків, як начальника відділення, одночасно входили як загально-управлінські функції по керуванню відділенням, так і безпосереднє обслуговування грошових та товарних цінностей відповідача.

Постановою №447/24 (додаток 2) затверджений Типовий договір про повну матеріальну відповідальність, предметом якого є прийняття працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення збереження довірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей.

Договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з ОСОБА_1 , відповідає типовому договору, затвердженому Постановою №447/24.

Також звертає увагу на те, що вказаний нормативно-правовий акт також використовує поняття "матеріальні цінності".

Відповідно до пп. 37) п.4 гл.1 Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні, затвердженої ППНБУ № 103 від 25.09.2018 року (зі змінами та доповненнями), під цінностями розуміється готівка національної та іноземної валюти, сумнівні, підроблені банкноти, пам`ятні та інвестиційні монети, нумізматична продукція, банківські метали, дорогоцінні метали та дорогоцінне каміння, цінні папери та інші цінності, які мають вартість.

Пункт 19. гл.1 Інструкції передбачає, що керівник банку (філії, відділення), а також відповідальні особи сховища в разі незабезпечення схоронності цінностей в касі банку несуть відповідальність згідно із законами України.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 за займаною ним посадою є особою, яка безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, а отже входить до кола осіб, яких може бути звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, є обґрунтованим та підтверджується змістом його посадових обов`язків, які передбачені посадовою інструкцією, Керівництвом №6 "Організація зберігання цінностей" та договором про повну матеріальну відповідальність згідно із законами України.

Просить про залишення апеляційної скарги без змін, а рішення суду без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 серпня 2009 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду начальника відділення № 612 Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" (нині АТ "УкрСиббанк"), що підтверджується записом № 13 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , заповненої 01 серпня 2000 року (а.с. 13).

Наказом АТ "УкрСиббанк" від 14.02.2023 року "Про кадрові питання" 43-ВК ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Відділення № 612 АТ "УкрСиббанк" на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця (а.с. 18).

Підставою для видачі вказаного наказу стала службова записка начальника ІАЦ Департаменту безпеки АТ "УкрСиббанк" Скляренко Ю.В. від 27.01.2023 року, у якій зафіксовано факти зловживань під час виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 , що були виявлені та підтверджені в ході проведення службової перевірки, а саме: ОСОБА_1 встановлював знижений план деяким працівникам, без врахування умов коригування планів, штучно створюючи умови для перевиконання таких планів цими працівниками, що мало наслідок виплату банком зайвих грошових коштів у вигляді премій, які останній вимагав йому віддати (а.с. 52).

ОСОБА_1 , вважаючи незаконним звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскаржив таке звільнення до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України є правомірним і проведено без порушення встановленої законодавством про працю процедури, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Проте, такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними.

Розглядаючи справи про поновлення на роботі, суди повинні перевірити дотримання роботодавцем встановленої законодавством про працю процедури звільнення та визначитися із правовою підставою проведеного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу визначені статями 40, 41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Для розірвання трудового договору із зазначеної підстави потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Виходячи з викладеного та з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку з`ясовує: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача та чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, і такі особи не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України висловлені Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року (справі № 6-104цс14), постанова Верховного Суду від 3 квітня 2019 року (справа № 752/7994/17, провадження № 61-40654св), постанова Верховного Суду від 06 лютого 2018 року (справа №521/4221/16, провадження №61-23147св18).

Посилаючись на факт укладення між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 договору про повну матеріальну відповідальність від 19 серпня 2009 року, суд не врахував, що договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати тільки з тими працівниками, які займають посади або виконують роботи, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановлення у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність обов`язку працівника дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей установи банку і вживати заходів для відвернення шкоди, не свідчить про те, що обслуговування таких цінностей становить основний зміст його трудових обов`язків.

Суд помилково ототожнив функції з обслуговування грошових і товарних цінностей із одержанням їх під звіт та функції контролю за використанням грошових коштів і розпорядження ними, які є відмінними за своєю природою. Працівником, який обслуговує грошові і товарні цінності, є той працівник, що має доступ та працює із такими цінностями безпосередньо і це становить основний зміст його трудових обов`язків.

У порушення вимог цивільного процесуального законодавства, суд не оцінив посадову інструкцію начальника відділення АТ "УкрСиббанк" та не встановив, чи становило виконання операцій, що пов`язані з безпосереднім обслуговуванням грошових цінностей, основний зміст трудових обов`язків ОСОБА_1 та чи носило виконання ним указаних дій відповідальний і підзвітний характер.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про віднесення позивача до працівників, що можуть бути звільнені за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України є помилковим.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є незаконним він підлягає поновленню на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно довідки про середню заробітну плату від 20.03.2023 року № 55-2-02/330 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1676 грн 62 коп (а.с. 90).

До стягнення з АТ "УКРСИББАНК" на користь ОСОБА_1 підлягає 311 851 грн 32 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 лютого 2023 року по 02 листопада 2023 року (186 днів вимушеного прогулу).

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ "УКРСИББАНК" скасувати попередній запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення № запису 16 від 15.02.2023 року та зобов`язання АТ "УКРСИББАНК" внести в трудову книжку запис про поновлення його на посаді начальника Відділення № 612 АТ "УКРСИББАНК" не підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається "Дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Отже, визнання судом незаконним і скасування наказу № 43-ВК від 14.02.2023 року АТ "УКРСИББАНК" та поновлення ОСОБА_1 на посаді тягне за собою внесення відповідних записів до трудової книжки позивача.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, підлягає до часткового задоволення, з відповідача АТ "УКРСИББАНК" необхідно стягнути в дохід держави судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 5265,71 грн (1073,60 грн + 1073,60 грн + 3118,51 грн) та апеляційної інстанції у розмірі 7898,56 грн.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 43-ВК від 14.02.2023 року Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Відділення № 612 АТ "УКРСИББАНК".

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" на користь ОСОБА_1 311 851 (триста одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят одну) грн 32 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 лютого 2023 року по 02 листопада 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРСИББАНК" в дохід держави судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 5265 (п`ять тисяч двісті шістдесят п`ять) грн 71 коп. та апеляційної інстанції у розмірі 7898 (сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 56 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.