ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, обгрунтовуючи заяву тим, що 22 березня 2019 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_1 неодноразово викликалась поліція у зв`язку із агресивною поведінкою ОСОБА_1 щодо неї, що стало наслідком складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно домашнього насильства щодо ОСОБА_4 . З розірванням шлюбу 29 січня 2021 року рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська заявник змінила прізвище на ОСОБА_5 , а з укладення іншого шлюбу 04 лютого 2022 року вона змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року було видано обмежувальний припис строком на 2 місяці, яким встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , такі як: заборона наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_7 ; заборона наближатись до місця роботи ОСОБА_7 - КНП Міська клінічна лікарня №6 ДМР; заборона в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_7 листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Після цього 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 прибув до приміщення місця роботи ОСОБА_2 , всупереч рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року, та почав погрожувати ОСОБА_2 , ображати, кричати, за фактом чого співробітниками поліції складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, однак того ж дня ОСОБА_1 продовжив погрози шляхом направлення повідомлень ОСОБА_2 в месенджер Telegram, що стало підставою для винесення Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 11 березня 2022 року рішення, яким було продовжено дію обмежувального припису виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року.

26 липня 2023 року ОСОБА_1 , не виконуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, якою визначено графік побачень із сином ОСОБА_8 , повідомив малолітній дитині, що ні він, ні нинішній чоловік ОСОБА_2 не є його рідним батьком, а самій ОСОБА_2 почав кричати образливими слова з приводу походження сина ОСОБА_8 від невідомої особи, погрожував вбити ОСОБА_2 та принизливо висловлюватись щодо національної приналежності її та її сина, при чому був присутній також малолітній син ОСОБА_2 .

З урахуванням такої поведінки, яка є систематичною, заявник побоюється того, що ОСОБА_1 виконає свою обіцянку її вбити, який до того схильний, звернулась із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким заборонити на 6 місяців ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 , наближатись до місця її роботи КНП Міська клінічна лікарня №6 ДМР за адресою: м. Дніпро, вул.Батумська, 13; заборонити ОСОБА_1 в будь-який спосіб спілкуватись з нею, вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с.1-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Заборонено протягом п`яти місяців, починаючи з 18 серпня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися ближче ніж за 100 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено протягом п`яти місяців, починаючи з 18 серпня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися ближче ніж за 100 метрів до місця роботи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - КНП «Міська клінічна лікарня №6» Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 13.

Заборонено протягом п`яти місяців, починаючи з 18 серпня 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме - вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.В іншій частині заяви відмовлено.

Зазначено, що рішення підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (а.с.35-37).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , через канцелярію суду 11 вересня 2023 року, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог заявника, обґрунтовуючи тим, що він не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, не мав можливості надати свої пояснення по суті, а обґрунтування заявника є такими, що не відповідають дійсності, враховуючи, що до своєї заяви вона не надала жодного письмового доказу про притягнення ОСОБА_1 як до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, так і до кримінальної відповідальності, на які вона посилається у своїй заяві. Разом з тим апелянт зазначає, що більше року ОСОБА_2 не виконує вимоги постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, якою було зобов`язано ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина із встановленням графіку, а тимчасовий заборонний припис стосовно нього АА№357174, на який також посилається заявник, було вчинено без участі ОСОБА_1 , що останнім не отримувався та не підписувався. Разом з цим апелянт зазначає, що викладені у рішеннях Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року та від 11 березня 2022 року обставини, не відповідають дійсності та є надуманими.

Також апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі не врахував позицію Верховного Суду викладену 10 лютого 2021 року, викладену у постанові у справі №761/49109/19, де зазначено, що для видачі обмежувального припису судом необхідні докази, які підтверджують необхідність видачі такого припису, а факт проведення правоохоронними органами профілактичної бесіди із заінтересованою особою не може свідчити про систематичне насильство щодо заявника, що відповідає і висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №760/26496/18.

Оскільки таких доказів дана справа не містить, а заявник не надавав з цього приводу письмових доказів, суд першої інстанції, в порушення п.2 ч.1 ст. 24, ч.3 ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству та п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України, ухвалив необґрунтоване рішення з порушенням норм як процесуального, так і матеріального характеру, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 у повному обсязі (а.с.40-46).

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 судових повісток про призначення справи до розгляду, зокрема, на 18 серпня 2023 року, що не відповідає вимогам ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , якого належним чином не повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, при цьому судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо розгляду заяви без участі заінтересованої особи ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст. 350-5 ЦПК України. у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, з 22 березня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстровану шлюбі, який розірваний рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , який проживає разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року було видано обмежувальний припис строком на 2 місяці, яким встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , такі як: заборона наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_7 ; заборона наближатись до місця роботи ОСОБА_7 - КНП Міська клінічна лікарня №6 ДМР; заборона в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_7 листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2022 року (справа №202/1116/22) було продовжено дію обмежувального припису, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі №202/8267/21 строком на (три) місяці, а саме: заборона наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_7 ; заборона наближатися до місця роботи ОСОБА_7 - КІЛ «Міська клінічна лікарня №6» ДМР; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_7 , вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , заявник аргументує вчиненням ним психологічного насильства відносно неї у присутності малолітнього ОСОБА_3 , яке мало місце ІНФОРМАЦІЯ_5 о 16 год. 10 хв., коли ОСОБА_1 , жодного разу не виконуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року по справі №202/37/21, якою визначено графік його побачень із ОСОБА_8 , сказав малолітньому ОСОБА_10 , що нинішній чоловік його матері - не його батько, що ОСОБА_1 також не батько ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_2 вийшла з магазину, почав на неї кричати образливими словами, суть яких зводилась до того, що батько ОСОБА_8 невідомий йому чоловік, він її поб`є та вб`є, оскільки ОСОБА_8 не його син. Принизливо висловлювався щодо національної приналежності як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_2 (син ОСОБА_8 весь цей час знаходився поряд з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), про що зазначено у копії термінового заборонного припису стосовно кривдника АА №357174, який було винесено 14 серпня 2023 року відносно ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 .

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21, від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 провадження № 61-13257св22.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтувала вимоги тим, що він вчиняє щодо неї психологічне насильство, створює конфліктні ситуації, що підтверджується неодноразово складеними щодо нього протоколами про адміністративні правопорушення, рішеннями суду щодо обмежувального припису, у зв`язку з чим є ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства як для неї, так і для її сина ОСОБА_8 .

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 216/4309/21, провадження № 61-1199св22.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції беззаперечних доказів щодо тривалості та системності протиправної поведінки кривдника, яким, на думку заявника, є ОСОБА_1 , та доказів того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, з чого колегія суддів приходить до висновку про відсутність ризику продовження кривдником дій, які ОСОБА_6 оцінювала, як небезпечні та такі, що загрожують їй та її сину і спричиняють сильні фізичні та душевні страждання, доказів чого заявник до заяви взагалі не надавала.

Надані в якості доказів на підтвердження заяви по даній справі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року, (а.с.8,9), рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2022 року, (а.с.10-12), колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зазначені рішення винесені на підставі вчинених ОСОБА_1 раніше дій та не є підтвердженням, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку та не є підтвердженням ризику продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Копія термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_1 , серії АА №357174, вчиненого 14 серпня 2023 року, на період з 14.08.2023 року по 17.08.2023 року (а.с.22), не є підтвердження наміру ОСОБА_1 в подальшому продовжувати агресивні дії у відношенні до заявника, не бажання змінювати свою поведінку, зважаючи на те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2023 року скасовано та прийняте нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька задоволені частково. Виключені відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису №310 складеного 11 вересня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувався конфлікт з приводу походження її сина ОСОБА_8 , що вбачається із обґрунтувань цієї заяви ОСОБА_2 , наданих письмових доказів та обставин, які досліджувались судом у інших справах, інших агресивних дій, які продовжувались би тривалий час постійно, що призвело до серйозних негативних наслідків для ОСОБА_2 колегією суддів не встановлено, а вірогідність того, що ОСОБА_1 буде і після вирішення апеляційним судом питання щодо походження дитини, вчиняти дії, направлені проти ОСОБА_2 , що їй буде приносити страждання психологічного характеру, є дуже низькою, наслідком чого є відсутність підстав для вжиття таких обмежень для ОСОБА_1 .

При цьому доказів емоційної дезадаптації та відчуття вигорання, нездатності відчувати позитивні емоції від життя, депресії та страху повертатись додому чи йти на роботу, ОСОБА_2 не надано як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для застосування норм ст. 376 ЦПК України, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 ..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року- скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 листопада 2023 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: М.О.Макаров

Ж.І.Максюта