Справа № 159/3927/23 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/944/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача Ольховського М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість закон та порядок» про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість закон та порядок» на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

07 серпня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії по звільненню спірного житла від рухомого майна позивача.

Заява мотивована тим, що відповідач ТзОВ «Нерухомість закон та порядок» без рішення суду обмежив доступ позивачу ОСОБА_1 до спірного нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у якій знаходяться речі останньої.

Крім того вказував, що 21 липня 2023 року йому як представнику позивача на електронну адресу надійшов лист від відповідача ТзОВ «Нерухомість закон та порядок» про те, що товариство має намір передати позивачці речі, які заходяться у зазначеній вище квартирі, а у разі відсутності відповіді на цей лист, протягом 30 днів з дня його отримання, особисті речі ОСОБА_1 , які зберігаються у цьому житлі, вважатимуться безхазяйним майном та будуть утилізованими.

Покликаючись на те, що невжиття захотів забезпечення позову може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі та відновлення житлових прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме, заборонити відповідачу ТзОВ «Нерухомість закон та порядок» вивозити, виносити, знищувати речі, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 та належать позивачу ОСОБА_1 до розгляду справи по суті і набрання судовим рішенням законної сили

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2023 року заяву задоволено.

Постановлено забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом заборони ТзОВ «Нерухомість закон та порядок», до розгляду справи по суті і набрання судовим рішенням законної сили, вивозити, виносити, знищувати речі, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 та належать позивачу.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, постановлену судом з порушенням норм процесуального права, а свої права як власника спірного нерухомого майна квартири порушеними, відповідач ТзОВ «Нерухомість закон та порядок» подав апеляційну скаргу, у якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи,так як забезпечення позову ОСОБА_1 , шляхом заборони ТзОВ «Нерухомість закон та порядок» вивозити, виносити, знищувати речі, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 , застосовані судом, порушує права товариства на вільне володіння своїм нерухомим майном та завдає йому значних матеріальних збитків.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а забезпечення позов у спосіб як просив останній є співмірним засобом відновлення порушеного права позивача, у разі задоволення його позовних вимог і цілком узгоджується із положеннями ЦПК України.

Такий висновок суду є правильний.

Згідно статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи може вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом вищенаведених норм закону, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 р. у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналіз наведених правових норм та практики Верховного Суду, дає підстави для висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а саме забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, під час вирішення питання про забезпечення позову суд перевіряє: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; наявність розумності, обґрунтованості і адекватності у вимогах заявника щодо забезпечення позову.

З поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ТзОВ «Нерухомість закон та порядок» вивозити, виносити, знищувати речі, які знаходяться в спірній квартирі АДРЕСА_2 і належать його довірителю.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене та встановивши під час розгляду заяви про забезпечення позову, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна квартири та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно застосовував вид забезпечення позову заборону відповідачу вчиняти певні дії, а саме вивозити, виносити, знищувати речі, які знаходяться у спірному житлі.

Отже, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги поданої відповідачем ТзОВ «Нерухомість закон та порядок», вірних висновків місцевого суду не спростовують і не свідчать про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин, колегія судів вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість закон та порядок» залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді