Провадження №2/523/5487/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

УСТАНОВИВ:

15 вересня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Губську Х.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу № 98-477 від 30 червня 1998 року квартири АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , зареєстрованого та оформленого на Одеській універсальній біржі «Вітязь».

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах позивача, як покупці, та ОСОБА_2 , який діяв в інтересах та від імені ОСОБА_3 , як продавці, виконали всі істотні умови договору, покупці зареєстрували право власності на придбану квартиру, вселилися у неї. На даний час батьки позивача померли, він у встановленому законом порядку прийняв спадщину, проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спадкової квартири, тому змушений звернутися до суду.

19 вересня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України.

Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивача про підтримання заявлених вимог та про слухання справи за їх відсутності.

30 жовтня 2023 року відповідач також надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також не заперечував проти задоволення позову.

Справа розглянута в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін відповідно до ст.279 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

В ході розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_3 , продав, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка діяла від свого імена також від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , купили квартиру, яка складається із двох кімнат, житловою площею 26,7 кв.м., загальною площею 42,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Договір зареєстрували на Одеській універсальній біржі «Вітязь», реєстраційний № НОМЕР_1 , але нотаріально його не посвідчили.

На підставі даного договору за покупцями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 06 липня 1998 року було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в КП «ОМБТІ та РОН» під № 1472 у реєстровій книзі 101 доп. на сторінці 159.

З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № 98-477 від 30 червня 1998 року квартири АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання за правочином сторони виконали у повному обсязі, продавець звільнив квартиру, а позивач разом із батьками вселилися у квартиру, сплативши за це її вартість, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , актовий запис № 11656, після смерті якого Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одесі заведена спадкова справа № 782/2020.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_5 , актовий запис № 2372. Після її смерті за заявою позивача Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одесі заведена спадкова справа № 826/2021.

Проте оформити свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 він не може, так як договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості не відповідає чинному законодавству через відсутність нотаріального посвідчення і не може бути прийнятим нотаріусом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 30 червня 1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 30 червня 1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.

Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору.

Яких-небудь суперечок між покупцем і продавцями судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при її оформленні не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцем ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , та покупцями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № 98-477 від 30 червня 1998 року, оформленого на Одеській універсальній біржі «Вітязь, дійсним.

Керуючись ст.ст.12,13, 76-78, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98-477 від 30 червня 1998 року, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв м, жилою 26,7 кв м, який зареєстрований 30 червня 1998 року Одеською універсальною біржою «Вітязь, укладений між ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , який продав, та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , які купили вказану квартиру.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Суддя