Справа № 451/45/23 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/1256/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №451/45/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання банку здійснити перерахунок сплачених позичальником платежів по рахунку за кредитною карткою

в с т а н о в и в :

10 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання банку здійснити перерахунок сплачених позичальником платежів по рахунку за кредитною карткою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 5 грудня 2018 року Акціонерним товариством «Альфа -Банк», правонаступником якого є, у зв`язку зі зміною назви, Акціонерне товариство «Сенс Банк», на підставі Договору №501091841 йому було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (рахунок IBAN НОМЕР_2 ) з електронним платіжним засобом у гривні та випущена міжнародна платіжна картка МС WORD DEBIT для кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії по кредитній картці. Окремий кредитний договір, як єдиний документ, для кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії по кредитній картці World Debit Mastercard між позивачем та відповідачем не укладався. Позивачу було видано на руки кредитну картку World Debit Mastercard № НОМЕР_3 з терміном дії по 06/26 року (надалі - «кредитна картка») з встановленням ліміту на час її видачі. Станом на 05.11.2022 кредитний ліміт по кредитній картці становить 66 653 грн. Після звернення за професійною допомогою до адвоката позивачу стало відомо, що окрема додаткова плата за розрахунково-касове обслуговування основної картки по кредитування рахунку є нікчемною умовою і не являється послугою за яку банк на постійній основі може отримувати плату, а тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, виходячи з наступного.

Встановлена на постійній основі банком по кредитуванню його рахунку окрема комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування основної картки (що обраховується щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ) є нікчемним та надуманим платежем та умовою кредитування його рахунку, оскільки банк вже окремо (щомісячно) встановив йому на постійній основі основну плату у вигляді процентів за користування кредитними коштами. Тому ще додаткова комісійна винагорода за обслуговування основної картки є фактично подвійним стягненням плати за користуванням кредитом. Також, розмір плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки є непропорційним до визначених договором процентів за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування картки має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит, а не оплати послуг). Зазначає, що в період дії кредитного договору всі кошти по кредиту ним сплачувались виключно у безготівковому порядку шляхом переказу відповідних сум через електронні платіжні системи з картки на картку, за що з нього окремо знімались комісії за переказ таких платежів. Тобто, в період дії Кредитного договору він ніколи не платив кредит через касу банку, а отже, банк навіть теоретично не міг йому надати послуги з РКО. Також нікчемність даної послуги полягає ще і в тому, що через відсутність сплати позичальником платежів по кредиту, банк взагалі не може надати будь-яку послугу з РКО, оскільки якраз таке обслуговування залежить від сплати чи не сплати позичальником платежів через касу Банку, а отже відсутність будь-якого обслуговування по кредиту. У свою чергу, Банк завжди, в автоматичному порядку, здійснює йому нарахування та стягує з нього плату за розрахунково-касове обслуговування по кредиту, коли він взагалі не здійснює жодного платежу. Зазначає, що встановлена відповідачем на постійній основі додаткова плата за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування основної картки) є нікчемною та надуманою умовою Кредитного договору.

Просить зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 по поточному рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий згідно з Кредитним договором №501091841 від 05 грудня 2018 року шляхом зарахування вже сплачених ОСОБА_1 коштів, що були спрямовані Акціонерним товариством «Сенс Банк» на погашення плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки - у рахунок погашення основного боргу (кредитного ліміту) по поточному рахунку № НОМЕР_2 , стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Сенс Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 по поточному рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий згідно Кредитного договору №501091841 від 05 грудня 2018 року шляхом зарахування вже сплачених ОСОБА_1 коштів, що були спрямовані Акціонерним товариством «Сенс Банк» на погашення плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки - у рахунок погашення основного боргу (кредитного ліміту) по поточному рахунку № НОМЕР_2 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» в користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України .

Рішення суду оскаржив представник відповідача-адвокат Блажевський П.І.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що судом розглядалась справа №451/1455/22 про той самий предмет і з тих самих підстав , а тому у цій справі суд повинен був закрити провадження у справі. Стверджує, що в даних правовідносинах немає публічної пропозиції банку, на які погодився позивач. Правовідносини в даному спорі утворились внаслідок виконання письмового договору, що складається із оферти та акцепту та договір у цій справі не є аналогічним до договорів, що укладені з іншими банками щодо яких сформувалася судова практика. У цьому спорі вчинений правочин в порядку ст. ст.641,642,643 ЦК України, однак суд цього не дослідив і дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Більше того, з такими умовами кредитування звернувся сам позивач, а банк акцептував лише такі умови. Щодо твердження позивача про несправедливі умови кредитування зазначає, що посилання позивача на ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки умови щодо сплати комісії за обслуговування кредиту передбачені в Оферті і в Акцепті та у Додатку №1 та комісія стягується в тому числі і за ведення рахунків. Умова договору щодо нарахування та оплати комісії за обслуговування кредиту відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що позивачем не надано належних доказів розрахунку із адвокатом, вартості його послуг, порядку і розміру їх нарахувань. Заявлений розмір витрат на правову допомогу є необґрунтований та неспівмірний із складністю справи та заявленим розміром позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представником позивача адвокатом Буковинським Т.Й. надано суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що встановлення відповідачем по кредиту окремої плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки свідчить про нікчемність такої умови договору і така послуга Банком не надавалась. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони по справі в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується долученими до справи поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від представника відповідача-адвоката Блажевського П.І. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 451/1455/22. Вважає, що має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав вже прийнято рішення у справі № 451/1455/22 та переглядається в апеляційній інстанції.

Колегія суддів розглянувши заявлене клопотання, зазначає, що таке не підлягає до задоволення, оскільки предметом спору у справі № 451/1455/22 є Угода про надання споживчого кредиту у розмірі 98 351,02 грн. зі сплатою 18,99 % річних та комісійної винагороди на постійній основі за обслуговування кредиту у розмірі 2,25% від суми кредиту рівними платежами в розмірі 2212,90 щомісячно. У даній справі №451/45/23 предметом спору є відкриття позичальнику ОСОБА_1 поточного рахунку № НОМЕР_1 з електронним платіжним засобом у гривні та випущена міжнародна платіжна картка МС WORD DEBIT для кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії по кредитній картці. Окремий кредитний договір, як єдиний документ, для кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії по кредитній картці World Debit Mastercard між позивачем ОСОБА_1 та банком не укладався. Позивачу ОСОБА_1 було видано на руки кредитну картку World Debit Mastercard № НОМЕР_3 з терміном дії до 06/26 ( надалі- кредитна картка) з встановленням ліміту на час її видачі, який станом на 05.11.2022 року становить 66 653,00 грн. по кредитній картці.

Отже, предметом спору у справі № 451/1455/22 є умова про встановлення Банком комісійної винагороди за обслуговування кредиту по строковому кредиту (пункт «б» пункту 1 Кредитного договору0, а предметом спору у справі № 451/45/23 є умова про встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування по кредиту овердрафт ( кредитна картка).

Відповідно до ч.2ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.2ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05 грудня 2018 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (далі по тексту АТ «Сенс-Банк») та ОСОБА_1 було підписано оферту на укладення Угоди №501091841 про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди № 501091841 про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії від 05.12.2018 року ОСОБА_1 отримав , про що свідчить його підпис ( а.с.76).

04.04.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Сенс-Банк» підписано Паспорт споживчого кредиту, яким передбачені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Зокрема, розділом 4 Угоди передбачено, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, відображені у Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум», «Максимум-готівка» для фізичних осіб ( а.с.78-зворот).

На підставі Договору № 501091841 Банком відкрито ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_2 з електронним платіжним засобом у гривні та випущена міжнародна платіжна картка World Debit Mastercard № НОМЕР_3 з терміном дії до 06/26 року ( далі по тексту «кредитна картка) з встановленням ліміту на час її видачі. Станом на 05.11.2022 року кредитний ліміт по кредитній картці становить 66 653,00 грн.

Окремий кредитний договір, як єдиний документ, для кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії по виданій позивачу міжнародній кредитній картці між Банком та позичальником ОСОБА_1 не укладався.

Із Виписки з рахунку за період з 01.04.2020 року по 05.11.2022 видно, що по рахунку НОМЕР_2 за кредитною карткою ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 05.11.2022 списувалися з рахунку кошти за розрахунково-касове обслуговування картки ( щомісячно, від суми заборгованості на кінець РЦ) ( а.с. 21-29).

Згідно Банківських виписок по кредиту № 501091841 вбачається, що ОСОБА_1 сплачувалися комісії за Кредитним договором щомісячно ( а.с.81-148).

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що позичальнику ОСОБА_1 . Банком встановлено обов`язкову щомісячну плату (комісію) за послуги банку, які за законом він має надавати один раз на місяць безоплатно. Положення оферти на укладення угоди про надання кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

Відтак, суд правильно застосував до нікчемного правочину наслідки недійсності правочину, визначені ст.216 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлена на постійній основі Банком по кредитуванню рахунку позивача-окрема комісійна винагорода за розрахунково-касове обслуговування основної картки (що обраховується щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ) є нікчемним платежем та умовою кредитування рахунку позивача, оскільки банк вже окремо (щомісячно) встановив на постійній основі основну плату у вигляді процентів за користування кредитними коштами. Тому ще додаткова комісійна винагорода за обслуговування основної картки є фактично подвійним стягненням плати за користування кредитом.

Наприклад, згідно виписки за 04.11.2022 року розмір плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки становить 2107,03 грн., а розмір процентів за користування кредитом складає 1416,28 грн.

За 05.10.2022 року розмір плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки становить 2217,51 грн., а розмір процентів за користування кредитом -1441,82 грн.

Із зазначеного вбачається, що розмір плати за розрахунково-касове обслуговування значно перевищує розмір процентів за користування кредитом, що є непропорційним.

Окрім цього, в період дії кредитного договору всі операції по кредиту позивач проводив у безготівковому порядку шляхом переказу відповідних сум через електронні платіжні системи з картки на картку, за що також знімалися суми комісії за переказ таких коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлення відповідачем окремої плати по кредиту за розрахунково-касове обслуговування основної картки свідчить про нікчемність такої умови договору і така послуга Банком фактично не надавалася.

Згідно ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення Кредитного договору) поняття розрахунково-касове обслуговування як вид загальних витрат за споживчим кредитом станом на 05 грудня 2018 року (дата видачі кредитної картки)-не існувало.

Поняття розрахунково-касове обслуговування, як вид платної послуги на постійній основі регулюється ст.1066 ЦК України.

За змістом ст.1066 ЦК за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до пункту 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ (надалі-Закон) розрахунково-касове обслуговування-послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка ( на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійснення інших операцій, передбачених договорами.

Згідно підпункту 6 п.3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, що затверджена Постановою НБУ від 12.11.2003 року №492 поточний рахунок-рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Отже, розрахунково-касове обслуговування на постійній основі застосовується виключно при здійсненні обслуговування Банками поточних рахунків клієнтів-фізичних/юридичних осіб на підставі укладених договорів банківського (поточного) рахунку.

За положеннями ст.1054 ЦК України, ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», ст.47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» за користування кредитом Банк може отримувати на постійній основі лише проценти.

Відповідно до частини п`ятої ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до п.4ч.1ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасниками якого є споживач.

У п.32.8 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19 Велика Палата дійшла висновку, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позичальником та Банком щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

У Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 211/1031/19 Верховний Суд прописав, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього Закону, є нікчемною.Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту-це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.

Такий висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц, від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15ц, в Ухвалі від 12.09.2023 року у справі № 204/224/21.

Доводи апеляційної скарги, що Банком було надано по даній справі паспорт споживчого кредиту в якому є підпис позичальника про ознайомлення його з умовами кредитування, тому з тих підстав позов не міг бути задоволений. не спростовують висновків суду.

Посилання представника банку на постанови Верховного Суду, де стороною є АТ КБ «Приватбанк» як правові позиції у подібних правовідносинах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у зазначених апелянтом справах комісія у кредитних договорах між банком і позичальником не встановлювалася.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині заперечення стягнення витрат на правову допомогу адвоката, колегія суддів зазначає, що при вирішенні справи в суді першої інстанції відповідно до вимог ст.137 ЦПК заперечень з приводу стягнення таких витрат чи зменшення представником відповідача не надавалося.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 05.11.2022 року уклав Договір про надання правової допомоги № 9-05/11/22 із Адвокатським бюро «Тараса Буковинського» в особі керуючого бюро адвоката Буковинського Т.Й. , тобто із юридичною особою, а не з фізичною самозайнятою особою- адвокатом.

Всі умови про надання професійної правничої допомоги узгоджені між сторонами в договорі.

Відповідно до розділу 4 пункт 4.2 на момент укладення договору гонорар адвоката за надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції є фіксованим та становить 10 000,00 грн., що сплачується клієнтом у безготівковому або готівковому порядку на протязі 3-ьох календарних днів з дня прийняття судом першої інстанції рішення у справі. (а.с.32-36).

На а.с.37-38 міститься остаточний розрахунок сум судових витрат та детальний опис виконаних адвокатом робіт із зазначенням затрат часу та вартості.

Із матеріалів справи встановлено, що за дорученням позивача ОСОБА_1 адвокат Буковинський Т.Й. складав та підписував від імені позивача позовну заяву, звертався із запитами в Банк, витребовував докази, долучав судову практику, відзив на апеляційну скаргу, тобто виконував передбачені договором роботи, які є реальними, оскільки виконані на бланку Адвокатського бюро із підписом адвоката Буковинського Т.Й.

Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначив, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Позиція суду у цій справі полягає в тому, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Щодо умов оплати такі також визначені умовами договору у розділі 4 «Гонорар» та не вимагалося оплати від клієнта до прийняття рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Стягуючи витрати на правничу допомогу у зазначеній справі в розмірі 10 000,00 грн., суд першої інстанції врахував умови договору, об`єм виконаних робіт адвоката та прийняв законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду м.Львова від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк