Справа №443/1185/23
Провадження №2/443/455/23
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Заліски в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем до часу відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом в якому просить: встановити факт її проживання разом із ОСОБА_3 однією сім`єю в АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) площею 2,09 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4810, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №313 від 21.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Жирівській сільській раді за №257.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її свекруха - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4810 від 23.05.1997року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №152 від 09.05.2023 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у Жирівському старостинському окрузі 14.03.2013 року за реєстровим № 13 посвідчено заповіт в користь ОСОБА_2 . До дня смерті і на день смерті ОСОБА_3 разом із нею була зареєстрована і проживала невістка ОСОБА_1 1964 року народження, яка продовжує проживати в даному житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що на час смерті ОСОБА_3 спадкоємцем за заповітом була її онука по лінії батька ОСОБА_2 , однак вона спадщину не прийняла у жоден із передбаченим законом способів та на спадщину не претендує. Син покійної та відповідно батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 помер швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 . Натомість, вона постійно проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

28.06.2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність у неї правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходяться на території Жирівської сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном.

За таких обставин вона змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві. Просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, однак 28.09.2023 року подала заяву, згідно якої повідомляє, що спадщину як за законом так і за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 вона не прийняла та на неї не претендує. Також просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі.

Представник третьої особи Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована у с.Заліски, Жидачівський район, Львівська область, з 03.04.1990 року (а.с.6-7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 , 17.01.2003 року у с.Жирова Жидачівського району Львівської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис №1 (а.с.10).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла свекруха позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 07.08.2017 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4810 від 23.05.1997року (а.с.16, 17).

За життя ОСОБА_3 , 14.03.2013 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Жирівської сільської ради тазареєстрований в реєстрі за №13, згідно якого остання заповіла все своє майно онуку ОСОБА_2 , 1985 року народження (а.с.13).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №152 від 09.05.2023 року, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_3 у Жирівському старостинському окрузі 14.03.2013 року за реєстровим № 13 посвідчено заповіт в користь ОСОБА_2 . До дня смерті і на день смерті ОСОБА_3 разом із нею була зареєстрована і проживала невістка ОСОБА_1 1964 року народження, яка продовжує проживати в даному житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Онука ОСОБА_2 , 1986 р.н. навідувала і продовжує навідувати даний будинок (а.с.14).

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

ОСОБА_2 за заповітом, спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується також поданою нею письмовою заявою (а.с.36).

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 близьких родичів не мала, оскільки син ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер швидше за свою матір, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.11), а тому на момент її смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1263 ЦК (перша, друга та третя черга спадкування) немає.

Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Допитана, як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_3 була її свекрухою, з якою вона проживала разом із 1984 року. Після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , вона доглядала за свекрухою, займалася її похованням

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дав покази про те, що є односельчанином позивачки. У 1984 році чоловік позивачки - ОСОБА_4 привіз її із росії. ОСОБА_1 проживала разом із чоловіком та свекрухою у с.Заліски. ОСОБА_1 поховала чоловіка та свекруху.

Відтак судом встановлено, що єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була тільки позивачка.

Оскільки позивачка постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72555584 від 22.05.2023, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №79/02-31 від 28.06.2023 року (а.с.19), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Метою встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлена можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, щоОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживалаоднією сім`єю із із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , терміном не менше п`яти років до дня її смерті, що наступила 04.08.2017 року, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №4810, зареєстрованого 23.05.1997 року, реєстраційний номер 257, площа земельної ділянки 2,09 умовних кадастрових гектарів на території Жирівської сільської ради. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.05.1997 р. №313, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.06.2023 року (а.с.16), також ксерокопія вищевказаного Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №4810 (а.с.17).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_3 однією сім`єю в АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) площею 2,09 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №4810, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №313 від 21.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Жирівській сільській раді за №257.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2023 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка