Справа № 495/4893/23
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 жовтня 2023 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

судді Заверюха В.О., при секретарі Денисовій К.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувалої давності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просять: - визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«в» - підвал з шийкою; літ.«З» - вбиральня; №2,3 споруди; №5-8,І споруди в порядку набувальної давності; - визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинене державним реєстратором Єднаковим Олегом Олександровичем реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 25.09.2015 року о 11:15:10 індексний номер: 24750465 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року справа №1505/2703/2012, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - сарай; літ.«З» - вбиральня; №1-5 споруди, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №03, номер запису про право власності 11347818.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

З 2003 року позивачі разом із своєю сім`єю заселились жити до житлового будинку АДРЕСА_1 та вже понад 20 років добросовісно, безперервно володіють та відкрито користуються даним житловим будинком з надвірними спорудами. Під час вселення у зазначений будинок він був недобудований та підлягав капітальному ремонту. Позивачі зазначили, що факт володіння нерухомим майном ніколи не приховували. Під час вселення у вказаний будинок, позивачами було проведено ряд відновлювальних робіт оскільки вказаний будинок був незавершеного будівництва та не було проведено до нього відповідних комунікацій, що підтверджується - актом №1041 від 06.11.2008 року, актом №0078672 від 01.11.2008 року про порушення Правил користування електричною енергією для населення, листом №145 від 21.08.2012 року щодо погодження про підключення будинку АДРЕСА_1 до міської мережі каналізації на ім`я ОСОБА_3 , на чиє ім`я і відкрито особовий рахунок. Починаючи з 2003 року позивачі самостійно сплачували всі комунальні послуги та повністю утримували будинок відкрито, безперервно та добросовісно. Згідно технічного паспорта виданого 26.03.2020 року, позивачами за час проживання у вказаному будинку збудовано - прибудову - літ.а2, прибудову а3, ганок - а4, господарський блок літ.«І», встановлено ворота, хвіртку, огорожу, встановлено металопластикові вікна, відновлено перекриття даху, проведено ремонт у всьому будинку. 25.02.2020 року КП «ЖЕО-1» видано акт про фактичне місце проживання, згідно якого за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року проживає родина у складі: ОСОБА_2 , 1962 року народження, ОСОБА_3 , 1963 року народження, донька позивача ОСОБА_5 , 1984 року народження та онуки з моменту народження: ОСОБА_6 , 2005 року народження і ОСОБА_7 , 2010 року народження. Крім того, згідно довідки №131 від 28.02.2020 року відвідування та нагляд лікарем-педіатром та медичною сестрою дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюється з 12.07.2005 року та дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснюється з 31.03.2020 року за адресою АДРЕСА_1 . Згідно довідки №45 від 05.03.2020 року, діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , підстава особові справи дітей №3-186 та №3-217. Факт відкритого, безперервного та добросовісного володіння позивачами вказаним будинком підтверджують всі сусіди. У вказаний будинок позивачі вселилися на підставі згоди ОСОБА_8 батька відповідача та переданих позивачами коштів в якості завдатку на вказаний об`єкт незавершеного будівництва, тому позивачі вважали, що в них наявні всі законні підстави для володіння вказаним майном. Проте, на теперішній час позивачам стало відомо, що батько відповідача ніколи не був власником даного будинку та не мав права ним розпоряджатись, тобто, як вказують позивачі їх фактично ошукали. Однак, позивачі починаючи з 2003 року продовжували відкрито і добросовісно володіти вказаним будинком. 21.09.2015 року проведено державну реєстрацію, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24750465 від 25.09.2015 року о 11:15:10. Згідно рішення суду від 18.04.2012 року судом встановлено факт прийняття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщини у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Однак, померлим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належав об`єкт незавершеного будівництва на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.1959 року, що додатково підтверджується відміткою від 18.19.2003 року на договорі купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 01.06.1959 року. Всі дані, які підтверджують даний факт знаходяться в інвентаризаційній справі №2283. Отже, ОСОБА_4 не міг успадкувати житловий будинок, в той час коли він не був зареєстрований за померлими, як об`єкт завершеного будівництва. Матеріали інвентаризаційної справи містять відомості щодо вартості спірного майна на 2004 рік, а саме 161 03 грн.. На теперішній час за рахунок вкладень позивачів та відновлювальних робіт вартість будинку збільшено в декілька раз. Отже, вказана реєстрація права власності за ОСОБА_4 на спірне майно під час відкритого, добровільного і безперервного володіння позивачами цим майном майже понад 12 років є незаконною, оскільки за відповідачем зареєстровано обсяг прав, який не належав спадкоємцям, а отже така реєстрація є неправомірною.

Стислий виклад позиції відповідача

Представник відповідача скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та надав на адресу суду відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року, справа №1505/2703/2012, яке набрало законної сили 29.04.2012 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2015 року №44586719 державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який в цілому складається з: житлового будинку - літ.«А», загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., літньої кухні - літ.«Б», сараю - літ.«В», убиральні - літ.«З», споруди 1-5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведено за ОСОБА_4 .. Вказане також підтверджується актуальною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2023 року №333313009. Правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна підтверджена наступними судовими рішенням, які набрали законної сили: - ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2021 року про закриття апеляційного провадження, справа №1505/2703/2012; - постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 15 вересня 2021 року, справа №1505/2703/2012; - рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року, справа №495/8758/19; - постановою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, справа №495/8758/19. Таким чином, єдиним, добросовісним, законним набувачем спірного нерухомого майна з 2012 року і по теперішній час є відповідач ОСОБА_4 .. Факт недобросовісного заволодіння нерухомим майном позивачами, що належить відповідачу встановлено наступними судовими рішенням: - ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2021 року про закриття апеляційного провадження, справа №1505/2703/2012; - постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 15 вересня 2021 року, справа №1505/2703/2012; - рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року, справа №495/8758/19; - постановою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2022, справа №495/8758/19. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у цивільній справі №1505/2703/2012 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року закрито. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у цивільній справі №1505/2703/2012 (касаційне провадження №61-10291св21) касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 травня 2021 року по даній цивільній справі залишено без змін. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у цивільній справі №495/8758/19 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з житлового будинку задоволені; усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у цивільній справі №495/8758/19 апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року залишено без змін. Вищевказані судові рішення у цивільній справі №495/8758/19 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з житлового будинку набрали законної сили 21 лютого 2023 року. ОСОБА_4 в особі свого представника адвоката Васильєва Павла Олеговича 03 травня 2023 року звернувся до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та подав заяви про примусове виконання рішення, в яких просив розпочати примусове виконання виконавчого листа від 28 березня 2023 рок №495/8758/19, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у цивільній справі №495/8758/19, яким вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08 травня 2023 року ВП №71730464 (боржник ОСОБА_3 ) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 28 березня 2023 рок №495/8758/19, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у цивільній справі №495/8758/19, яким вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 08 травня 2023 року ВП №71730593 (боржник ОСОБА_2 ) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 28 березня 2023 рок №495/8758/19, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у цивільній справі №495/8758/19, яким вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Інформації про виконавчі провадженні від 16 травня 2023 року зазначені виконавчі провадження відкриті та по ним тривають виконавчі дії для повного виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у цивільній справі №495/8758/19. Вказане також свідчить про недобросовісність заволодіння позивачами спірним нерухомими майном. В межах заявлених позовних вимог, вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідною від основної вимоги про визнання права власності в порядку набувальної давності. Оскільки за наведених вище обставин відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на спірний об`єкт нерухомого майна в порядку набувальної давності, від так не підлягає і задоволенню похідна позовна вимога від неї про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В той же час, оскаржуване рішення про державну реєстрацію оскаржуваного речового права за відповідачем проведено згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 вересня 2015 року №44586719 та Інформація з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 травня 2023 року №333313009, державну реєстрацію права власності здійснено на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року у цивільній справі №1505/2703/2012, яке набрало законної сили 29 квітня 2012 року. Таким чином, державним реєстратором оскаржуване рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно прийнято за наявності передбачених законом підстав, а саме у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Від так, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, враховуючи вищевикладені обставини, скасуванню не підлягає. Таким чином, позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувальної давності не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2023 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувалої давності відмовлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2023 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2023 року в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Гафійчука Сергія Дмитровича про відвід судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха Валентина Олексійовича від розгляду цивільної справи №495/4893/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувалої давності - відмовлено.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2023 року в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Гафійчука Сергія Дмитровича про залишення без розгляду цивільної справи №495/4893/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувалої давності - відмовлено.

Представник позивача адвокат Гафійчук С.Д. та позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, повідомлялись, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача адвокат Васильєв П.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини які зазначені у відзиві на позов та просив відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

В якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивачі посилаються на те, що з 2003 року позивачі разом із своєю сім`єю заселились жити до житлового будинку АДРЕСА_1 та вже понад 20 років добросовісно, безперервно володіють та відкрито користуються даним житловим будинком з надвірними спорудами. Під час вселення у зазначений будинок він був недобудований та підлягав капітальному ремонту. Під час вселення у вказаний будинок, позивачами було проведено ряд відновлювальних робіт оскільки вказаний будинок був незавершеного будівництва та не було проведено до нього відповідних комунікацій. Починаючи з 2003 року позивачі самостійно сплачували всі комунальні послуги та повністю утримували будинок відкрито, безперервно та добросовісно. Факт відкритого, безперервного та добросовісного володіння житловим будинком позивачі ніколи не приховували, що можуть підтвердити сусіди. У вказаний будинок позивачі вселилися на підставі згоди ОСОБА_8 батька відповідача та переданих позивачами коштів в якості завдатку на вказаний об`єкт незавершеного будівництва, тому позивачі вважали, що в них наявні всі законні підстави для володіння вказаним майном.

Проте, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року, справа №1505/2703/2012, яке набрало законної сили 29 квітня 2012 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 являється відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2015 року №44586719 державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який в цілому складається з: житлового будинку - літ.«А», загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., літньої кухні - літ.«Б», сараю - літ.«В», убиральні - літ.«З», споруди 1-5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведено за ОСОБА_4 ..

Вказане також підтверджується актуальною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2023 року №333313009.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Як визначено частинами 1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, правомірність набуття відповідачем ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 підтверджується судовими рішенням, які набрали законної сили: - рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року, справа №1505/2703/2012, на підставі якого встановлено факт прийняття відповідачем ОСОБА_4 спадщини у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та за ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.05.2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року, справа №1505/2703/2012 закрито. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 15.09.2021 року касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, ухвала Одеського апеляційного суду від 19.05.2021 року залишена без змін; - рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року, справа №495/8758/19 на підставі якого ОСОБА_4 усунені перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке йому належить на праві приватної власності шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 . Постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2023 року, апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишена без задоволення, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2021 року, справа №495/8758/19 залишено без змін.

Таким чином, єдиним, добросовісним, законним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1 спірного з 2012 року та по теперішній час є відповідач ОСОБА_4 ..

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Крім того, однією з підстав що підтверджує добросовісність заволодіння майном, з приводу якого порушено спір, позивачі зазначили, що в вказаний будинок позивачі вселилися на підставі згоди ОСОБА_8 батька відповідача та переданих позивачами коштів в якості завдатку на вказаний об`єкт незавершеного будівництва.

Однак, вказані доводи позивачів суд не бере до уваги, оскільки вони спростовані обставинами, які були встановлені під час розгляду справи №495/8758/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з житлового будинку по якій 22.11.2021 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , яке постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2023 року залишено без змін.

Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю у порядку частини першої статті 344 ЦК України. Власником спірного майна є відповідач, який не відмовився від належного йому нерухомого майна. Позивачі не можуть вважатись особами, які добросовісно заволоділи чужим майном, оскільки самоправно вселились у належний відповідачу на праві приватної власності спірний житловий будинок, відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки за наведених вище обставин відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на спірний об`єкт нерухомого майна в порядку набувальної давності, від так не підлягає і задоволенню похідна позовна вимога про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинене державним реєстратором Єднаковим Олегом Олександровичем реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 25.09.2015 року о 11:15:10 індексний номер: 24750465 на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2012 року справа №1505/2703/2012, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., який в цілому складається з: літ.«А» - житловий будинок, літ.«Б» - літня кухня; літ.«В» - сарай; літ.«З» - вбиральня; №1-5 споруди, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №03, номер запису про право власності 11347818.

Оскаржуване рішення про державну реєстрацію оскаржуваного речового права за відповідачем ОСОБА_4 проведено згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 вересня 2015 року №44586719 та Інформація з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 травня 2023 року №333313009, державну реєстрацію права власності здійснено на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 квітня 2012 року, справа № 1505/2703/2012, яке набрало чинності 29 квітня 2012 року.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Таким чином, державним реєстратором оскаржуване рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно прийнято за наявності передбачених законом підстав, а саме у відповідності до вимог п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку набувалої давності відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.