Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1215/23 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 62 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/1215/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко В.Б. у м. Коростені

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом співвласника ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що після смерті його дружини, відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину на 1/2 частину спірної квартири, з батьком (позивачем по справі) не спілкується, знищила посіви в дачному кооперативі, між ним та дочкою склалися вкрай неприязні стосунки.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що перебуває з дочкою у вкрай неприязних стосунках з 2017 року, вказує, що дочка здійснила потраву його насаджень, не відвідувала його у лікарні. Зазначає, що дочка безпідставно звинувачує його у зловживанні спиртними напоями та порушенні громадського порядку.

ОСОБА_2 надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Зазначала, що рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2023 року прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача та мати відповідачки - ОСОБА_3 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 3 лютого 2017 року державним нотаріусом Коростенської міської нотаріальної контори Кормінець М.М. , зареєстровано в реєстрі за №2-91, спадкова справа №222/2016 : спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1945 р.н., є її дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у тому числі з урахуванням частки, від якої відмовився чоловік спадкодавиці, ОСОБА_1 . Спадщина, на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого відділом приватизації виконкому Коростенської міської ради Житомирської області 13.05.2004, право власності на яке зареєстроване КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради» 19.05.2004 в книзі 81, номер запису :6225 (а.с. 5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є дочкою ОСОБА_3 і мала право на спадкування за законом у першу чергу та належним чином прийняла спадщину. Позивач відмовився від своєї частки в спадщині на користь відповідача, а тому порушення спадкових прав позивача при видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 лютого 2017 року не було. Неприязні стосунки з дочкою не є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців із дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, обачливо і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину.

Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 ЦК України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зазначено, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції , що позивачем не наведено наявність об`єктивних підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, а неприязні стосунки не можуть бути правовою підставою для задоволення позову.

Доказів на підтвердження підстав визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним в контексті положень ст. 1301 ЦК України та наведених правових позицій позивач не надав.

ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_3 , а тому мала право на спадкування за законом у першу чергу та належним чином прийняла спадщину.

Позивач відмовився від своєї частки в спадщині на користь відповідачки, а тому порушення його спадкових прав при видачі оспорюваного свідоцтва не було.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не враховує, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та зводяться до викладення обставин наявності неприязних стосунків між батьком (позивачем) та дочкою (відповідачем), що не є підставою для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.10.2023.

Головуючий Судді: