ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 629/3481/23

провадження № 22-ц/818/1994/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року у складі судді суддя Ткаченко О.А.,-

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2023 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області видано судовий наказ по справі № 629/3481/23 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, управління багатоквартирним будинком та вивезення (перевезення та захоронення) твердих побутових відходів у розмірі 63160,36 грн. та судовий збір у розмірі 268,40 грн.

04 серпня 2023 року заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із заявою в якій просила скасувати судовий наказ.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року заяву повернуто заявнику без розгляду з підстав передбачених ст. 170 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції передчасно повернув заяву без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2023 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про скасування судового наказу виданого по справі № 629/3481/23 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, управління багатоквартирним будинком та вивезення (перевезення та захоронення) твердих побутових відході.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року заяву про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

Повертаючи заяву про скасування судового наказу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України, оскільки заявниками не додано документу, що підтверджує сплату судового збору, п.5 ч. 3 ст. 170 ЦПК України, а саме заява про скасування судового наказу має містити зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача, проте, в заяві про скасування судового наказу, боржник не наводить належні обґрунтування відносно вимог стягувача, заява викладена російською мовою.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Стаття 170 ЦПК України визначає вимоги до форми і змісту заяви про скасування судового наказу та строки її подання.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України передбачено, що до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.170 ЦПК України, заява про скасування судового наказу має містити зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.

Дійсно при зверненні до суду із заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було додано документу про сплату судового збору, а також викладені обставини в заяві не містять обгрунтування з яких підстав необхідно скасувати судовий наказ, в чому полягає необгрунтованість вимог стягувача.

Крім цього, заява про скасування судового наказу подана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 викладена російською мовою, що суперечить нормам цивільного судочинства.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано правила ч. 6 ст. 170 ЦПК України, що передбачають повернення без розгляду неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу. .

Також судова колегія звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно частини 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч.3 ст.9 ЦПК України).

За приписами ч.4 ст.9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 07 червня 2019 року у справі №826/10114/17, від 03 вересня 2020 року у справі №826/6286/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №815/1958/16 та від 07 грудня 2020 року у справі №138/132/20.

Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою зазначені, зокрема, в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 11-955зі19 (9901/98/19) та від 12 лютого 2020 року у справі № 9901/12/20 (П/9901/12/20).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статтею 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15 травня 2003 року N 802-IV.

Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Слід зазначити, що у постановах від 19 грудня 2019 року у справі №520/6952/19 та від 14 травня 2020 року у справі №826/7282/17 Верховним Судом висловлено правову позицію щодо викладення відповідної заяви (скарги) державною мовою, тобто українською мовою.

Крім того, згідно із рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року №2-р/2018 у справі № 1-1/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України та втратив чинність Закон України "Про засади державної мовної політики" від 03 липня 2012 року № 5029-VI зі змінами.

У разі, якщо скаржник не володіє (недостатньо володіє) українською мовою, слід зазначити, що соціально незахищеним верствам населення Законом України "Про безоплатну правову допомогу" гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року у справі №160/27610/21.

З огляду на зазначене, заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування судового наказу повинна була викладена державною (українською) мовою.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. Оскільки у суду першої інстанції були підстави для повернення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування судового наказу без розгляду, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись статтями 170, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук