Номер провадження: 22-ц/813/6029/23
Справа № 502/1411/22
Головуючий у першій інстанції Балан М. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Кілійської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.12.2015 року по справі № 502/2851/15-ц, шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання малолітнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхала в невідомому напрямку покинувши сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Дитина з того часу постійно проживає разом з батьком, який опікується дитиною, забезпечує його матеріально і займається його вихованням.

Відповідач своїм сином вже майже сім років взагалі не цікавиться і не навідує, батьківські обов`язки взагалі не виконує, жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов`язків не вчиняє.

Позивач зазначає, що є моряком, має стабільний заробіток та здатен забезпечити дитину, однак у зв`язку з введенням військового стану наразі не має можливості виїхати за кордон, тому не працює, і не взмозі самостійно утримувати сина.

Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати зазначену суму від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Кілійський районний суд Одеської області рішенням від 19 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнив частково. Позбавив ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягунув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати зазначену суму від дня пред`явлення позову до суду - 12.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що обставини справи та надані докази свідчать про те, що відповідач, як мати дитини, фактично самоусунулася від належного утримання та її виховання. Посилання у відзиві на те, що мати має на меті спілкуватися з сином не підтверджується належними доказами.

Також суд першої інстанції, взяв до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні та догляді, та вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню, а саме, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача та вважає, що присуджені аліменти будуть достатніми для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов`язку відповідачем щодо утримання своєї неповнолітньої дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить суд скасувати рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у позові про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що у листопаді 2013 року разом з сином переїхала від чоловіка та почала проживати за адресою: АДРЕСА_1 . З 06.11.2014 року скаржник зареєстрована за вказаною адресою. 15.12.2015 року з порушенням правил підсудності суд розглянув заяву про розірвання шлюбу та її задовольнив. Зазначила, що дійсно на прохання матері позивача надала письмову згоду на проживання сина разом з батьком.

Посилається на те, що ніколи не втрачала інтересу до сина ОСОБА_3 , неодноразово телефонувала позивачу та його матері з метою забрати сина на якийсь час або зустрітись, однак останні не відповідали. Неодноразово приїздила у м. Кілія, з метою побути з сином, однак позивач двері не відчинив, привозила дитині подарунки, та мобільний телефон, однак дитині не дозволили розмовляти з нею.

Вважає, що метою звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав є уникнення позивача від мобілізації у разі задоволення позову.

Також звертає увагу на поважні причини неможливості приїхати до сина оскільки 13.10.2017 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому зазначає що вона не самоусунулась від виховання сина, а не могла фізично виконувати обов`язки на відстані 50 км.

(2) Позиція інших учасників справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: Бездрапко В.О. головуючий суддя, судді: Кутурланова О.В., Приходько Л.А.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 09.05.2023 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив право на надання відзиву.

Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 вирішила достроково закінчити відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з закінченням відрядження судді Бездрапко В.О.

Копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав 24.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження отримала 24.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

ОСОБА_1 судову повістку-повідомлення отримав 11.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Надав суду заяву в якій просить розгляд справи, призначений на 20.10.2023 року, провести без його участі, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у відповідності до ч. 3 ст. 128 ЦПК України.

Від ОСОБА_4 надійшла заява, в якій остання просить судове засідання, призначене на 30.10.2023 року провести без її участі у зв`язку з хворобою малолітньої дитини. Вимоги апеляційної скарги підтримала.

Служба у справах дітей Кілійської міської ради про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву, в якій просить розгляд справи, призначений на 30.10.2023 року провести без участі представника.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем рішення суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів та розподілу судових витрат, не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як мати дитини, фактично самоусунулася від належного утримання та виховання сина, хоча у відзиві зазначила, що має на меті спілкуватися з сином, при цьому належних та допустимих доказів суду не надано, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її дитини.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 10.09.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2015 року.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04.12.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15.12.2015 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 20.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 після розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 , 22.11.2012 року знаходиться на «Д» обліку, що підтверджується довідкою від 20.07.2022 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Кілійський центр первинної медико - санітарної допомоги» Кілійської міської ради.

Згідно характеристики від 12.07.2022 року, наданої депутатом Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на його утриманні. Весь вільний час приділяє увагу своєму сину, виховує його в дусі поваги до будь - якої особи. Позитивно характеризується. У спілкуванні з людьми завжди доброзичливий, ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. Дотримується норм поведінки у суспільстві. Уважний до людей, тактовний. Працьовитий, має високу працездатність, всіляко підтримує товаришів, знайомих та звичайних людей, які звернулись по допомогу в складні моменти. Спиртними напоями не зловживає, з сусідами конфліктів не має. За характером витриманий, миролюбний, сторониться конфліктних ситуацій. ОСОБА_1 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , 2012 року народження, наданої КЗЗСО № 1, ОСОБА_3 навчається у Кілійській ЗЗСО № 1 із 1 класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. Має схильність до предметів математичного циклу. На уроках активний, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Навчається не завжди в повну міру своїх сил. Учень володіє системою понять в межах, визначених навчальними програмами, встановлює як внутрішньопонятійні, так і міжпонятійні зв`язки. Уміє розпізнавати об`єкти, які охоплюються засвоєними поняттями різного рівня узагальнення, відповідь аргументує новими прикладами. Уміє застосовувати способи діяльності за аналогією і в нових ситуаціях. Самостійні роботи виконує під опосередкованим керівництвом. Виконує творчі та додаткові завдання. Уміє знаходити джерело інформації та аналізувати її, ставити і розв`язувати проблеми, самостійно оцінює різноманітні життєві явища і факти, виявляє неординарні творчі здібності у навчальній діяльності. Висловлює оцінні судження, частину їх пояснює та ілюструє прикладами. Працює самостійно. Потребує незначного стимулювання і підтримки вчителя. Переважають такі риси характеру, як веселість, доброзичливість, справедливість, може піддаватися чужому впливу. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. До доручень ставиться відповідально. Правила поведінки свідомо виконує. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Є учасником онлайн - олімпіад, конкурсів, акцій. Батько постійно цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання в сім`ї. Відкликається на прохання класного керівника, регулярно відвідує школу. Мати дитини не цікавиться і жодного разу школу не відвідувала.

Згідно акта обстеження матеріально - побутових умов від 12.07.2022 року, складеного депутатом Кілійської міської ради, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У будинку проживає чотири особи: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - мати; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - батько; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - онук.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженого рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради № 282 від 20 жовтня 2022 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є доцільним.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зазначає, що висновок органу опіки та піклування Кілійської міської ради, здійснений на підставі рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини Кілійської міської ради (протокол № 10 від 18.08.2022 року) є необґрунтованим і непереконливим, в цілому ґрунтується на констатації обставин місця проживання дитини та її навчання, у висновку зазначається про вислуховування думки дитини, яка під час бесіди зазначила, що давно не бачила своєї матері, не пам`ятає як вона виглядає; крім того, не зазначена думка матері дитини, підстави не спілкування з дитиною, час з якого не здійснюється спілкування з дитиною; у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

У висновку зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , разом з тим, із зазначеного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини.

Тобто, висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » не містить даних, які об`єктивно характеризують ОСОБА_4 як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків, не зазначено чи викликалась ОСОБА_4 на засідання комісії з питань захисту прав дітей, та її доводи щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, також не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Як вбачається із тексту позовної заяви, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 підставою позбавлення батьківських прав відповідача зазначив п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважавати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчили би про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, та наявності у її діях вини.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням сина і його розвитком займається батько, не є безумовним підтвердженням небажання мати дитини брати участь у її утриманні і вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матір`ю батьківськими обов`язками.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.10.2017 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 131 від 13.10.2017 року.

Батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 13.10.2017 року та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 28.07.2020 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Отже ОСОБА_4 виховує і утримує сина ОСОБА_17 та доньку ОСОБА_8 .

Відповідачка під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що ніколи не втрачала інтересу до сина ОСОБА_3 , приїжджала в м. Кілія щоб побути з сином, але ніхто двері не відчиняв. Також посилається на те, що не могла часто приїжджати до сина, оскільки має ще двох дітей від шлюбу з ОСОБА_6 , який уклала 13.10.2017 року.

В матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_4 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, тобто докази того, що відповідачка систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, свідомо продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять. Відповідачка проживає окремо від дитини в іншому місті, бажає приймати учать у вихованні сина та спілкуватися з ним.

Слід зазначити, що не повинні перериватися відносини з біологічною матір`ю, відносно якої не надано доказів неналежної поведінки, переривання відносин з біологічною матір`ю, тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, проте матеріали справи не містять доказів винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виконання обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 .

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакти з дитиною, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не врахувавши, що позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення від виховання малолітнього сина, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу - захисту інтересів дитини та стимулювання матері до належного виконання своїх обов`язків.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова