Справа № 694/2139/23
провадження № 2/694/457/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

26.10.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Сакун Д.І., з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М., розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), в інтересах якої діє адвокат Полежака Володимир Федорович до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, тел. НОМЕР_4 ) про стягнення компенсації за частку в спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник позивача адвокат Полежака В.Ф. звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію за частку в спільній частковій власності житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 в розмірі, визначеному висновком експертизи; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 ; призначити по справі судову оціночно-будівельну експертизу відносно нерухомого майна для визначення його вартості та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на оплату судового збору та правової допомоги відповідно до представлених платіжних документів.

В обґрунтування позову зазначає, що 31.12.1996 року ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , але приблизно в 2000 році розлучилися. 30.01.2002 року сторони знову уклали шлюб та проживали останнім часом по АДРЕСА_2 . Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народився син, ОСОБА_3 , який після досягнення повноліття змінив прізвище на ОСОБА_3 дівоче прізвище позивачки. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.06.2010 року шлюб між подружжям розірвано. В період спільного проживання відповідно до договору дарування будинку від 23.07.2003 року подружжя отримало в дарунок в рівних долях частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_2 . Будинок АДРЕСА_2 складався з двох рівних частин, одна з яких належала матері відповідача, в якій спочатку проживало подружжя, і яка потім була переоформлена на відповідача, а інша частина належала ОСОБА_5 , який подарував цю частину подружжю. В процесі спільного проживання за кошти подружжя та спільною працею дві частини житлового будинку були об?єднані в єдиний будинок і в зв?язку з цим було проведено перепланування, поміняні всі вікна, двері, проведено водяне опалення, газ, водопостачання та каналізація, замінили тин та ворота, хвіртку. Після цього частки співвласників розділилися таким чином: ОСОБА_2 належить 3/4 частини будинку з відповідно частиною надвірних споруд, а ОСОБА_1 належить 1/4 частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексаційний номер 136687506 від 05.09.2018року. 3 часу розірвання шлюбу в спільному будинку залишився проживати ОСОБА_2 , який там проживає і в даний час та користується спільним будинком подружжя. Вирішити в позасудовому порядку та сплатити позивачці реальну ринкову вартість в рахунок компенсації відповідач не погоджувався, що і стало підставою для звернення до суду для вирішення спору.

Відповідачу ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду.

04.10.2023 року відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій зазначив, що йому відомо, що на розгляді у Звенигородському районному суді перебуває цивільна справа № 694/2139/23 за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення грошової компенсації та припинення спільної часткової власності. На даний час він перебуває на військовій службі і прибути в судове засідання не має можливості, тому просить суд розглянути справу у його відсутність. В задоволенні позову про стягнення з нього компенсації за частину майна на користь позивачки у розмірі 133500 грн. та припинення права спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 не заперечує.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 29.09.2023 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.10.2023 року від представника позивача адвоката Полежаки В.Ф. до суду надійшло клопотання в якому він просив постановити рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та припинення спільної часткової власності. Клопотання про проведення судової оціночно-будівельної експертизи відносно нерухомого майна для визначення його вартості залишити без розгляду. Судові витрати, понесені позивачкою при підготовці позову, розділити між сторонами в рівних долях та здійснити розгляд справи без участі представника позивача та без участі позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

Згідно договору дарування будинку від 23.07.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1328, посвідченого державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Поліщук Л.В., ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_2 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 22.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Звенигородському району Звенигородського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 16.06.2010 року, актовий запис № 85 (а.с.9).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 12, об`єкт нерухомого майна: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності, частка належить ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість житлового будинку від 07.09.2023 року, виконаного СПД ОСОБА_6 встановлено, що загальна вартість житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 07.09.2023 року складає 534 000, 00 гривень (а.с.14).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Разом з тим положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1 - 4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України у поєднанні із частиною четвертою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв`язку з неможливістю виділення її в натурі.

Разом з тим норми статті 365 ЦК України у поєднанні з частинами четвертою та п`ятою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги одного зі співвласників, у тому числі одного з подружжя, про припинення частки іншого співвласника у спільному майні шляхом виплати йому компенсації вартості такої частки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-2405с16.

Суд враховує, що спору щодо вартості нерухомого майна між сторонами не має. Доказів того, що виплата компенсації становить для відповідача надмірний тягар та він не спроможний виплатити компенсацію вартості належної позивачу частки у спільному майні, суду не надано. Крім того, судом враховується, що відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про визнання позову, щодо стягнення з нього грошової компенсації у розмірі 133500 грн. на користь позивача не заперечує.

На підставі наведеного та враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

За подання даного позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2408 грн. 60 коп. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, та дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 1204,30 грн.

Інші 50% судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, враховуючи клопотання позивача про поділ судових витрат між сторонами в рівних долях, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача від сплаченої суми судового збору, що становить 602,15 грн.

Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, суд доходить до наступного висновку.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, позивачем подано до суду лише копію договору про надання правової допомоги та ордер на надання правничої допомоги. Суду не надано розрахунку вартості фактично виконаних робіт, а тому судові витрати на оплату послуг правової допомоги не підлягають стягненню з відповідача.

Також у позовній заяві зазначено, що при підготовці позову до суду позивач понесла витрати на виготовлення висновку про оцінку будинку в сумі 1000 грн. Однак жодних доказів підтвердження цього суду не надано, тому вказані витрати не підлягають до стягнення.

Керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266, 364, 365 ЦПК України, ст. 331, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63,65, 70 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ), в інтересах якої діє адвокат Полежака Володимир Федорович до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, тел. НОМЕР_4 ) про стягнення компенсації за частку в спільній частковій власності,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, тел. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за частку в спільній частковій власності житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 в розмірі 133500 грн. (сто тридцять три тисячі п`ятсот гривень).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, тел. НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) сплаченого нею судового збору у розмірі 602,15 грн. (шістсот дві гривні п`ятнадцять копійок).

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до платіжної інструкції від 11 вересня 2023 року № 0.0..1, код квитанції 9317-5458-1800-7149 у «Приват Банк» у сумі 1204 (одна тисяча двісті чотири) грн. 30 коп. Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах даної справи № ЄУН 694/2139/23.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 26.10.2023.

Суддя Д.І. Сакун