Провадження № 2/761/7347/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

третьої особи: ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 : ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Межинська Наталія Володимирівна, ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: усунути відповідача від права на спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Вимоги позову обгрунтовані тим, що відповідач є рідним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Як зазначає позивач, померлий неодноразово звертався до відповідача про надання допомоги, оскільки був літній та непрацездатний, немічний та йому потрібна була допомога, турбота, але відповідач відмовляв в цьому та наданні грошей.

Відповідач не приймав участі у похованні батька ні організаційно, ні фінансово.

А тому позивач вважає, що він як син має один успадкувати майно, оскільки відповідач ухилявся від обов`язку щодо утримання спадкодавця та має бути усунений від спадкування.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

Третя особа - ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили його задовольнити.

Третя особа - державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Межинська Наталія Володимирівна в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на заявлені вимоги до суду не надала.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Межинської Наталії Володимирівни.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними синами ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після смерті ОСОБА_5 Першою київською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №68879490 (у нотаріуса №2103/2021).

Із заявами про прийняття спадщини звернулись сини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як зазначив позивач, до спадкової маси ввійшла квартира АДРЕСА_1 .

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилався на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача, який є сином спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування, оскільки ОСОБА_5 фактично перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, догляду, матеріальної допомоги, а відповідач не брав участі у догляді за ним, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої потребував батько.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що у померлого ОСОБА_5 були складні стосунки з сином - ОСОБА_4 , він відмовлявся надавати допомогу батькові, зокрема на дачі.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (статті 1261 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023 св 18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879 св 18), від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032 св 19), від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20 (провадження № 61-7573 св 21), від 31 травня 2022 року у справі № 323/288/21 (провадження № 61-1011 св 22).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302 св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-1592 св 18).

Для усунення від права на спадкування за законом необхідно довести, що спадкодавці за життя зверталися до особи з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого особа свідомо ухилялась. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак позивач, в порушення положень норм процесуального законодавства щодо обов`язку доказування і подання доказів, не надав належних та допустимих доказів потреби спадкодавця в наданні допомоги саме ОСОБА_4 , а також доказів того, що відповідач свідомо не виконував встановленого законом обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю, не надано доказів перебування ОСОБА_5 в безпорадному стані. чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Отже, судом не встановлено, що ОСОБА_4 вчинив умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 77-81, 141, 263, 265, 280-283, 287 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: державний нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Межинська Наталія Володимирівна, ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула