КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Цуранова А.Ю., ухвалене в м. Біла Церква 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_3 провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , згідно пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (на умовах та у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ).

Позов мотивувала тим, що 30 листопада 2007 року нею було укладено з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/79729/74/86458, за умовами якого строком на 228 місяців кредитор надає позичальнику кредит у сумі 101500 доларів США під 12,65 % річних, а також договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, нею надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Внаслідок укладення первісним кредитором договорів відступлення прав вимоги з АТ «Оксі Банк», права вимоги до позивача за вказаними договорами послідовно відступались за укладеними в подальшому договорами відступлення прав вимоги до інших осіб, і в кінцевому результаті були набуті відповідачем ОСОБА_3 на підставі договорів відступлення прав вимоги від 27 лютого 2020 року, укладеними з ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

02 березня 2020 року ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2018 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по відсоткам за кредитним договором. 13 липня 2020 року в справі № 522/10464/17 позов ОСОБА_3 , як правонаступника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», залишено без задоволення.

14 вересня 2020 року Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу про заміну сторони стягувача при виконанні заочного рішення від 19 травня 2014 року в справі № 1522/21028/12 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, дану ухвалу змінено постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року, викладено мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду, в решті ухвалу залишено без змін.

15 квітня 2020 року ОСОБА_1 подано позов про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором, на даний час справа розглядається Одеським апеляційним судом.

Крім того, нею було прийнято рішення в межах двомісячного строку з дня набрання постановою Одеського апеляційного суду в справі № 1522/21028/12 звернутись до кредитора ОСОБА_3 із заявою про проведення реструктуризації в порядку Закону України «Про споживче кредитування», направивши заяву рекомендованим листом, яку він отримав і протягом 60 днів не надав жодної відповіді. Зазначала, що у вказаному листі нею викладено всі обов`язкові реквізити, визначені п.п. 4 п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тому ухилення відповідача у задоволенні її заяви є незаконною та порушує права позивача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що в судовому засіданні 13 квітня 2023 року нею було заявлено клопотання про зупинення провадження в справі в зв`язку з розглядом Одеським апеляційним судом справи № 522/6195/20 за її скаргою на рішення від 15 вересня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ ФК «Укрфінансгруп», АТ «Оксі Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором. Вважала, що результат розгляду цієї справи напряму впливає на суб`єктний склад кредитних правовідносин, а тому об`єктивно неможливо було розглядати справу про реструктуризацію до вирішення питання, чи є ОСОБА_3 належним кредитором, оскільки він як фізична особа не може бути стороною у договорі факторингу. Однак суд порушив п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та продовжив розгляд справи, хоча у випадку визнання договору відступлення права вимоги недійсним ОСОБА_3 буде неналежним відповідачем у справі про реструктуризацію кредитних зобов`язань.

Вказувала, що суд мав би застосувати норму п.п. 3 п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», якою вказується на виключення з загального правила, встановленого цим підпунктом, зокрема, щодо права подання заяви про реструктуризацію не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили. У позовній заяві нею вказувалось, що було прийнято рішення в рамках двомісячного строку з дня набрання рішення постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, надіслати на адресу кредитора заяву про проведення реструктуризації, оскільки саме цією постановою було остаточно встановлено, яка сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Вважала, що судом помилково вказано, що посилання позивача на інші судові справи та провадження є безпідставними, і що судом не встановлено дійсну природу правовідносин і зроблено невірні висновки.

Зазначала, що відповідач морально тиснув на суд, вказавши, що він служить юристом в ЗСУ, і хоча позивач також працювала волонтером, вона не вказувала на цей факт в суді, тому що це не відноситься до предмету позову.

Наголошувала, що дійсно має намір сплатити суму, визначену у виконавчому листі, дублікат якого виданий згідно постанови Одеського апеляційного суду в розмірі 823449,88 грн., однак ОСОБА_3 не відповідає на жодні звернення, на який рахунок це можна зробити, тому змушена вирішувати це питання в судовому порядку.

Вважала, що суд відмовив у позові з формальних підстав, а новий кредитор ігнорує її спроби сплатити заборгованість.

Від відповідача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий з пропуском строку, встановленого апеляційним судом, та заявлено клопотання про поновлення цього строку, оскільки копію апеляційної скарги отримано після його спливу.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, оскільки наведені відповідачем причини пропуску строку для подання відзиву на апеляційну скаргу є обґрунтованими, апеляційний суд продовжує ОСОБА_3 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає його.

У відзиві відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, наводив власні спростування доводів апеляційної скарги щодо необхідності зупинення провадження в справі до розгляду справи № 522/6195/20 про визнання недійсним договорів про відступлення прав вимоги, щодо помилкового застосування судом до спірних правовідносин п.п. 3 п. 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Наголошував, що при подачі заяви про реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 не дотримано одну з головних умов, передбачених п.п. 1 п. 7 вказаного розділу ІV, а саме відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року.

Спростовував твердження ОСОБА_1 щодо здійснення з його боку морального тиску на суд, а також щодо її наміру сплатити суму, визначену у виконавчому листі, оскільки після ознайомлення позивачя з матеріалами виконавчого провадження замість погашення заборгованості її представником було подано дві скарги на дії державного виконавця.

В судовому засіданні 01 листопада 2023 року в режимі відеоконференції брала участь представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , якою також було подано клопотання про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на зв`язок не вийшла.

Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризик технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а також враховуючи, що стороною відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено аргументи проти доводів позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що нею була подана заява до нового кредитора ОСОБА_3 про проведення обов`язкової реструктуризації в строки, за формою та за наявності умов, що передбачені п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити обов`язкову реструктуризацію на вимогу позичальника, суд першої інстанції виходив із того, що Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» набув чинності 23 квітня 2021 року, станом на цей час не було будь-яких відкритих проваджень, предметом спору в яких є права та обов`язки сторін за договором щодо реструктуризації зобов`язань, за яким подається заява, а також судових рішень, які не набрали законної сили, отже із заявою про реструктуризацію боргу позичальник мав звернутися до кредитора протягом загального строку, а саме трьох місяців з дня набрання чинності вищезазначеним пунктом, оскільки станом на той час вже існувало рішення сулу від 19 травня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитом, яке набрало законної сили. Натомість із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості позивач звернулась до відповідача 03 лютого 2022 року.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 листопада 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/79729/74/86458 про надання кредиту в сумі 101 500 доларів США на строк до 30 листопада 2026 року під 12,65 відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами (а. с. 14 - 19).

30 листопада 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, яким забезпечено вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/79729/74/86458, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 (а. с. 20 - 23).

19 травня 2014 року заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 1522/21028/12, копія якого знаходиться на а. с. 47 - 51, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/79729/74/86458 від 30.11.2007 року у розмірі 103 021,38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 823449,88 грн.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що 31 липня 2014 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси залишено без задоволення заяву відповідача про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2014 року у справі № 1522/21028/12.

26 лютого 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає за оплату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року, а новий кредитор замінює первісного кредитора як сторону кредитора кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.

26 лютого 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черпенюх Л.В. за реєстровим №324, відповідно до якого первісний іпотекодержатель АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає та відступає новому іпотекодержателю АТ «Оксі Банк» всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки б/н від 30 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., за реєстровим №5555. 26 лютого 2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає за оплату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року, а новий кредитор замінює первісного кредитора як сторону кредитора в кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.

26 лютого 2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черпенюх Л.В. за реєстровим №325, відповідно до якого первісний іпотекодержатель АТ «Оксі Банк» передає та відступає новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки б/н від 30 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., за реєстровим №5555.

26 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги №26-02/20, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає за оплату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року, а новий кредитор замінює первісного кредитора як сторону кредитора в кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.

27 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. за реєстровим №511, відповідно до якого первісний іпотекодержатель ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» передає та відступає новому іпотекодержателю ОСОБА_3 всю сукупність прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки б/н від 30 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., за реєстровим №5555 (а. с. 24 - 42).

14 вересня 2020 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси в справі № 1522/21028/12 задоволено заяву ОСОБА_3 про заміну сторони стягувача, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовною заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Замінено стягувача при виконанні заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2014 року у справі № 1522/21082/12 за позовною заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ОСОБА_3 ; видано дублікати виконавчих листів у справі №1522/21082/12 за позовною заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року; поновлено строк на пред`явлення виконавчих листів до виконання (а. с. 54 - 58).

27 січня 2022 року постановою Одеського апеляційного суду змінено ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишено без змін (а. с. 59 - 65).

06 липня 2022 року постановою Верховного Суду змінено ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови (а. с. 66 - 72).

Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року у справі № 522/10464/17 залишено без задоволення позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 73 - 75).

За змістом вищевказаного рішення 09 червня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ПАТ «Райффайзен банк Аваль» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року у сумі 64 066,84 доларів США, що еквівалентно 1 685 620,02 грн.

У рішенні по справі № 522/10464/17 судом зазначено, що позовні вимоги про стягнення процентів після 19 травня 2014 року (тобто, після дати ухвалення рішення про стягнення заборгованості в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за процентами, нарахованих в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення відповідних сум, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК, позивач не заявляв, позовні вимоги ОСОБА_3 слід залишити без задоволення у зв`язку з безпідставністю.

02 квітня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду визнано неподаною та повернуто ОСОБА_3 , апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2020 року (а. с. 76 - 77).

16 серпня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду у справі № 1522/21028/12 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 19 травня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом (а. с. 51 - 53).

Позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до ОСОБА_3 із заявою від 03 лютого 2022 року про реструктуризацію кредитної заборгованості з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», просила надати розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/79729/74/86458 від 30 листопада 2007 року з урахуванням вимог вказаного закону з наданням орієнтовного графіку погашення кредиту протягом 10 років. Наводила характеристику свого фінансового стану (доходи від господарської діяльності в розмірі 25000 грн. на місяць) та майнового стану (квартира загальною площею 107 кв.м. у АДРЕСА_3 ) (а. с. 43 - 44).

Позивачем надані копії доказів надіслання поштою 03 лютого 2022 року на адресу відповідача поштового відправлення з описом вкладених документів - заява про реструктуризацію на двох аркушах, а також надано копію зворотного поштового повідомлення (без підпису про отримання) (а. с. 45 - 46, 102).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно ч. 2 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям.

Згідно п.п. 1 п. 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який набрав законної сили 23 квітня 2021 року, зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Згідно п.п. 3 п. 7 реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків, зокрема: у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Згідно п.п. 4 п. 7 у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що визначальним для обчислення строку для подачі заяви про реструктуризацію зобов`язань передбачених договором є наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, та правильно розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог.

Відтак, встановивши, що на день набрання чинності пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» 23 квітня 2021 року не було будь-яких відкритих проваджень, предметом спору в яких є права та обов`язки сторін за договором щодо реструктуризації зобов`язань, за яким подається заява, а також судових рішень, які не набрали законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що із заявою про реструктуризацію боргу позичальник мав звернутися до кредитора протягом загального строку, а саме трьох місяців з дня набрання чинності вищезазначеним пунктом, оскільки станом на той час вже існувало рішення суду від 19 травня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитом, яким було визначено розмір боргового зобов`язання (тіло кредиту, відсотки, пеня), та яке набрало законної сили до набрання чинності положеннями відповідного закону, які давали право на реструктуризацію, і про наявність будь-яких заяв щодо поновлення вказаного строку з матеріалів справи не вбачається.

Отже, в силу положень п.п. 3 п. 7 розділу ІV «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в зв`язку з пропуском позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в позові про зобов`язання провести реструктуризацію.

Доводи апеляційної скарги, що саме постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року було остаточно встановлено, яка сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 , є помилковими, оскільки як вбачається зі змісту самої постанови, нею було лише вирішено питання про заміну сторони стягувача при виконанні заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2014 року в межах розглянутої справи № 1522/21028/12, що відноситься до розділу VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах» і жодним чином не впливало на розмір остаточної заборгованості, встановленої самим судовим рішенням.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані пов`язані з попередніми доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме виключення з п.п. 3 п. 7 розділу ІV «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», оскільки ґрунтуються не на вимогах закону, а на їх особистій помилковій інтерпретації позивачем у вигідному для себе контексті.

Крім того, оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції про відмову в позові в цілому, апеляційний суд враховує, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не доведено відповідності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором умовам обов`язкової реструктуризації, встановленої п.п. 1 п. 7 розділу ІV «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.

Також позивачем не надано суду доказів виконання хоча б однієї з таких умов, передбачених п.п. 2 п. 7 розділу ІV «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в заяві про реструктуризацію, направленої ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 , всупереч п.п. 4 розділу п. 7 розділу ІV «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не зазначено всіх передбачених цим пунктом відомостей та документів, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя), і ненадання цих документів є самостійною підставою для звільнення кредитора від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 дійсно має намір сплатити суму, визначеному у виконавчому листі, однак ОСОБА_3 не відповідає на звернення стосовно того, на який рахунок їх належить сплатити, не відносяться до предмету даного позову, не підлягають встановленню під час вирішення спору та не приймаються апеляційним судом.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що наміри добровільно виконати судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ОСОБА_3 , про які повідомляє позивач, перебувають у формально-логічній суперечності з оскарженням самою ОСОБА_1 договорів відступлення прав вимоги, внаслідок укладення яких до відповідача ОСОБА_3 перейшло право вимоги за кредитним договором.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в зв`язку з незадоволенням її усного клопотання, заявленого в судовому засіданні 13 квітня 2023 року, про зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішенням в справі № 522/6195/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2021 року за її позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ ФК «Укрфінансгруп», АТ «Оксі Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження в справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оскільки у даній справі зібрані докази дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зазначеного клопотання ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що результат розгляду справи № 522/6195/20 напряму впливає на суб`єктний склад кредитних правовідносин, і неможливо розглядати справу про реструктуризацію до вирішення питання, чи є ОСОБА_3 належним кредитором, з огляду на те, що зміна кредитора у зобов`язанні не впливає на правомірність подання заяви про реструктуризацію боргу за кредитом та можливість оцінки відповідності цієї заяви формі, строку подання та умовам, визначеним п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні і такі, що перекручують дійсні обставини розгляду справи судом першої інстанції та дії відповідача, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 здійснював моральний тиск на суд, вказавши, що виконує обов`язки юриста у Збройних Силах України, оскільки, як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву, вказані обставини, а саме мобілізація ОСОБА_3 з 24 лютого 2022 року до лав ЗСУ вказувались ним як поважна причина пропуску процесуального строку для подання відзиву, в зв`язку з наявністю якої він просив поновити йому цей строк (а. с. 114).

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.