ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/954/22 Головуючий суддя І інстанції Агапов Р. О.
Провадження № 22-ц/818/1413/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Валько Богдана Ігоровича на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 травня 2023 року, по справі № 638/954/22, за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія КІФ", ТОВ "Українське бюро кредитних історій" про визнання договору про надання кредиту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КІФ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про: -визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту №9920901 від 15.08.2021, укладеного між ТОВ «ФК «КІФ» та ОСОБА_1 ;-зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію про укладений договір про надання фінансового кредиту №9920901 від 15.08.2021.

Позов мотивовано тим, що в серпні 2021 року позивач побачила вакансію на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Для працевлаштування на вказану вакансію на вказаних веб-сайтах пропонувалось обрати один з відомих мессенджерів «Viber» або «Telegram».

15 серпня 2021 року, ОСОБА_1 перейшла за розміщеним посиланням у месенджері Viber та почала діалог з Finwork LLC, під час якого, зокрема, позивач вказала серію та номер паспорта, номер телефону для входу до Приват 24, пароль входу до Приват 24, останні 4 цифри номеру карти НОМЕР_1 , та ПІН код від вказаної картки.

В цей же день на ім`я ОСОБА_2 невстановленими особами оформлено три онлайн кредиту у ТОВ «ФК «НОВІ КРЕДИТИ», ТОВ «ФК «КІФ», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА».

Позивач вказує, що кредитні договори з вищенаведеними товариствами не укладала, у зв`язку з чим звернулась зі скаргами до Національного банку України.

У відповідь на скарги, листом від 17.09.2021 № 14-0004/86965 Національний банк України повідомив, зокрема, що згідно даних, отриманих від ТОВ «ФК «КІФ», ОСОБА_1 звернулася до товариства із заявкою про надання кредиту. Після проходження процедури ідентифікації та верифікації клієнтів щодо отримання кредиту, ОСОБА_1 надано кредитні кошти у розмірі 1500,00 грн. із строком користування 30 днів.

ТОВ «ФК «КІФ» повідомило, що під час оформлення кредиту ОСОБА_1 надала наступні дані:

-ПІБ - ОСОБА_1

-ІПН НОМЕР_2

-Тип документу - паспорт НОМЕР_3

-Вік - 1992-02-07

-тел: НОМЕР_4

-маскований номер платіжної картки НОМЕР_11

-Вимога верифікації Bank ID

-Назва банку - Privatbank

ТОВ «ФК «КІФ» інформувало, що сума заборгованості за договором фінансового кредиту №9920901 від 15.08.2021 станом на 26.08.2021 становила 1856,40 грн., з яких тіло кредиту 1500,00грн. та нараховані проценти в сумі 356,40 грн.

Позивач зазначає, що заявку на отримання кредиту не заповнювала, договір про надання фінансового кредиту № 9920901 від 15.08.2021 не підписувала та не укладала, з умовами договору і правилами отримання кредиту не ознайомлювалась. Заповнення вказаної заявки із зазначеннями персональних даних ОСОБА_1 та верифікація в системі BankID НБУ відбулось завдяки заволодіння цими даними шахраями - які використовували найменування Finwork LLC як прикриття своєї злочинної діяльності.

Грошові кошти в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 9920901 від 15.08.2021 року не отримувала.

ТОВ «Українське бюро кредитних історій» позов не визнало з посиланням, зокрема, на відповідь, отриману від НБУ 17.09.2021 року за № 14-0004/86965. Враховуючи зміст відповіді, відповідач робить висновок про відсутність доказів того, що кредит оформлено не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Зазначає, що на час розгляду справи доказів неукладення спірного кредитного договору не надано, договір не визнано не дійним, нікчемним, не укладеним.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - адвокат Валько Б.І., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справ, порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, новим рішення задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не досліджував та не співставляв надану інформацію між собою та з іншими доказами, що знаходяться в матеріалах справи, а також не надавав їй жодної правової оцінки в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим прийшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог та прийняв незаконне рішення у справі.

На думку позивача, ігнорування відповідачем-1 та ненадання відповіді на адвокатський запит, а також невиконання в подальшому ухвали суду та ненадання необхідної інформації під час здійснення судового розгляду справи. Свідчать або про відсутність вказаного договору фінансового кредиту або про наявність у витребуваних документах та інформації інших обставин, які доводять правоту позивача у даній справі, а також свідчить про небажання з боку відповідача-1 встановити всі об`єктивні обставини справи.

Звертає увагу, що позивач об`єктивно була позбавлена можливості надати зазначені докази як в суд першої інстанції так і в суд апеляційної інстанції, оскільки у неї вони відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «УБКІ» Наконечна А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсними у судовому порядку, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо цього, у відповідача не має підстав для спростування та вилучення такої інформації та відповідно позовні вимоги у такому разі не можуть бути задоволені.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що за наявними у справі документами та за відсутністю самого договору, який оспорюється, дійти висновку про його законність не є можливим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Позивач просить визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 9920901 від 15.08.2021, укладений з ТОВ «ФК «КІФ» у електронній формі шляхом віддаленої ідентифікації методом Bank ID. При цьому, позивач стверджує, що вказаний договір вона не укладала. З метою працевлаштування ОСОБА_1 передала через чат бот у Вайбері під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відомості про себе: про пов`язаний з фінансовим додатком Приват24 номер телефону, пароль для входу для авторизації у Приват 24, вказала останні 4 цифри картки, які вона планувала використовувати для роботи, ПІН код від картки. Після цього під час створення у електронній формі картки ОСОБА_1 пройшла верифікацію у Приват 24, за результатами якої було створено картку, після чого подальший діалог припинився. В той же день 15.08.2021 на її ім`я неустановленими особами було оформлено три онлайн кредити, зокрема у ТОВ «ФК «КІТ», який вона не укладала.

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

У статті 100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до п.п. 12, 13, 19, 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги»: електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі; ідентифікаційні дані особи - унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 13 згаданого Закону України суб`єкти електронного документообігу повинні зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. Строк зберігання електронних документів на електронних носіях інформації повинен бути не меншим від строку, встановленого законодавством для відповідних документів на папері.

Згідно статті 9 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» відповідальність за забезпечення захисту інформації в системі покладається на власника системи.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) У ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

За ст. 12 Закон України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У статті 11 «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору, в якому зазначені наступні особливості.

Ч. 3. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Ч. 4. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Ч. 5. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ч. 6. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Ч. 7. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення.

Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У доводах свого позову ОСОБА_1 вказала, що спірний договір був укладений у електронній формі, про що також свідчить лист Начальника Управління захисту прав споживача фінансових послуг О.Лобайчук від 17.09.2021 на ім`я позивачки, згідно якому згідно відповіді на запит НБУ ТОВ «ФК «КІФ» повідомило про те, що 15.08.2021 позивачка звернулась до них з заявою про надання кредиту. Після проходження встановлених ТОВ «ФК КІФ» процедур ідентифікації та верифікації клієнтів, передбачених «Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» за умовами програми «LOVILAVE», затвердженими Наказом № 221220/1 від 22.12.202 щодо отримання кредиту, позивачці було надано кошти у розмірі 1500,00 грн. зі строками користування 30 днів.

При цьому ТОВ «ФК «КІФ» повідомило, що під час оформлення кредиту ОСОБА_1 надала наступні дані:

-ПІБ - ОСОБА_1

-ІПН НОМЕР_2

-Тип документу - паспорт НОМЕР_3

-Вік - 1992-02-07

-тел: НОМЕР_4

-маскований номер платіжної картки НОМЕР_11

-Вимога верифікації Bank ID

-Назва банку - Privatbank (а.с. 28-33 т.1).

У листі від 23.12.2022 АТ КБ «ПриватБанк» повідомив Дзержинському районному суду м. Харкова інформацію щодо позивачки, а саме: що 16 серпня 2021 року була проведена зміна паролю по картці НОМЕР_5 . По іншій картці НОМЕР_6 - вона була 15.08.2-21 відкрита та 16.08.2021 - закрита. По інших картах змін статусів не виявлено. Номер телефону НОМЕР_7 є фінансовим у банку, а номер телефону НОМЕР_8 - ні. Зарахувань від ТОВ Фінансова компанія КІФ у період з 15.08.2021 на рахунки ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_9 не було. Також вказано, що у термін 15.08.2021 була виявлена нова авторизація зі звичного мобільного пристрою клієнта, а також - було авторизовано інший мобільний пристрій (а.с. 101-102 т.2).

Згідно листа від 22.12.2022 Першого заступника Голови правління АТ «А-Банк» Крашеніннікова Н.А. - позивачка ОСОБА_1 не є клієнтом цього банку, а картка № НОМЕР_10 їй не належить (а.с. 95 т.1).

Судом апеляційної інстанції у порядку ст.ст. ч. 5 ст. 12, 84, 367 ЦПК України було надіслано ухвалу Харківського апеляційного суду по цій справі від 13 вересня 2023 року про витребування від ТОВ «Фінансова Компанія «КІФ» копії спірного договору та ніші документи за відповідним клопотання позивачки за офіційними адресами відповідача: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які повернулись без вручення з позначкою про те, що адресат відсутній (а.с. 16-21 т.2).

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За відсутності належних і допустимих доказів у розумінні наведених у нормах ст.ст. 76, 100 ЦПК України доказів на підтвердження порядку укладення спірного договору та самого спірного договору кредиту № 9920901, укладеного між сторонами 15.08.2021, які є необхідними у контексті норм ст.ст. 203, 204, 215, 218, 1054 ЦК України, які мають значення для з`ясування заявлених у позові підстав позову про недійсність, - суд позбавлений можливості надати належну цим доказам оцінку та правову кваліфікацію, як це передбачено у вимогами ст. 89 ЦПК України про те, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вищевказані листи з НБУ, ПриватБанку та А-Банку не містять достатньої інформації про зміст спірного договору кредиту та порядок його укладання та не є належними доказами у розумінні вказаних у нормах ст.ст. 76, 100 ЦПК України та вищевказаних нормах матеріального права щодо електронних доказів та порядку укладання договору споживчого кредитування у електронній формі.

Наведені з цього приводу доводи скарги вказаних висновків не спростовують, а тому колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Валько Богдана Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 листопада 2023 року.

Головуючий - В.Б. Яцина

Судді І.В.Бурлака

Ю.М.Мальований.