УХВАЛА

01 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 362/6563/15

провадження № 61-15769св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року у складі судді Марчука О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Сержанюка А. С., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з неї на свою користь заборгованість в загальному розмірі 336 164,85 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 108 474,52 грн; за процентами - 27 378,65 грн; комісія - 22 380,28 грн; пеня - 177 931,40 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до

АТ КБ «ПриватБанк», у якому просила визнати недійсним кредитний договір від 21 листопада 2007 року № DN81AR03110023, укладений між нею

і банком.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від

31 березня 2016 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду

з первісним позовом.

Справу суди розглядали неодноразово.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від

05 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року, в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року касаційні скарги

АТ КБ «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 рокускасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від

02 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року, в задоволенні позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2021 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу

Стрільчуку В. А.

Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2021 року поновлено

АТ КБ «ПриватБанк» строк на касаційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2023 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу Коротуну В. М.

25 вересня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня

2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 270,00 грн.

Предметом позову у справі № 362/6563/15 є стягнення кредитної заборгованості у розмірі 336 164,85 грн.

Отже, ціна позову в справі становить 336 164,85 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн).

Посилання на випадки, передбачені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Таким чином, не можуть бути предметом перегляду в касаційному порядку рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року як такі, що ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не

є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та

пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року

у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, то касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказана правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги, що ухвалою Верховного Суду

від 12 листопада 2021 року було відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою на судові рішення, які ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційне провадження за касаційною скаргою

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 рокунеобхідно закрити.

Керуючись статтями 19, 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов