Дата документу 31.10.2023 Справа № 334/3834/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3834/21
Провадження №22-ц/807/1963/23
Головуючий в 1-й інстанції Яцун О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Мартинишина П.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович, про визнання виконавчого напису № 9773 від 28 вересня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на корись Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 128226 грн. 57 коп., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач у позові просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на свою користь судові витрати та витрати на оплату правової допомоги.

РішеннямЖовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), в особі представника ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Кудрявський узвіз, будинок № 5-Б, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36799749), треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Антон Юрійович (місцезнаходження: місто Запоріжжя, бульвар Вінтера, будинок № 26, офіс № 1.11) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 9773, вчинений 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07 травня 2007 року у розмірі 128226 грн. 57 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за пред`явлення позову у сумі 992 гривень 40 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень 00 копійок, а всього стягнуто 10992 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не наведено доказів, з приводу того, що заборгованість за виконавчим написом нотаріуса є спірною. Витрати на правничу допомогу, стягнуті у справі є неспівмірними з заявленими вимогами та наданими послугами.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Мартинішина П.В., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 9773 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між АТ «Факторіал-Банк», який реорганізований в ПУАТ «СЕБ БАНК», який реорганізовано в ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Факторіал-Банк», який реорганізований в ПУАТ «СЕБ БАНК», який реорганізовано в ПАТ «ФІДОБАНК» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ВЕНДОР» на підставі Договору № 2 про відступлення права вимоги від 06.06.2014 року, яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «ПРОФІТ КРЕДИТ» на підставі Договору № 25122019-ВР/ПК про відступлення права вимоги від 25.12.2019 року, яке уступило отримані права та обов`язки ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору № 11-12/20 про відступлення прав вимоги від 11.12.2020 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.12.2020 року по 25.08.2021 року. Сума заборгованості за Кредитним договором № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року, становить 128226,57 грн., з яких: 3 % річних за період з 11.12.2020 року по 25.08.2021 року у сумі 80185,31 грн.; інфляційні збитки за період з 11.12.2020 року по 25.08.2021 року в сумі 47541,26 грн. (а.с.19).

18 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю. на підставі виконавчого напису № 9773, вчиненого 28.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., була винесена постанова серії ВП № 67554911 про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 128226,57 грн. (а.с.17).

Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 листопада 2009 року вбачається, що позивач Акціонерний банк «Факторіал-Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , у якому вказав, що 07.05.2007 року між ним і відповідачем укладено кредитний договір № Е_00116/37_07, за яким позивачу ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 50000 грн. Оскільки відповідач заборгованість по кредиту та відсоткам не сплачує, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62641,56 грн. та 626,41 грн. судового збору і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляд справи у розмірі 30 грн. В рамках даної цивільної справи, за клопотанням відповідача, проти якого не заперечував представник позивача, судом була призначена судово-почеркознавча експертиза. Згідно з висновками судової-почеркознавчої експертизи № 56/хл від 14.08.2009 року підписи від імені ОСОБА_1 в кредитному договорі, графіку погашення кредиту та в заяві на отримання готівки виконані не нею, а іншою особою. А тому суд вирішив відмовити у задоволенні позову Акціонерного банку «Факторіал-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом (а.с.80-81).

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, до того ж, рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 листопада 2009 року (справа № 2-1456/09), встановлено, що кредитний договір № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року підписаний іншою особою, а не ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року.

Згідно пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Так, рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 листопада 2009 року (справа № 2-1456/09), встановлено, що кредитний договір № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року підписаний іншою особою, а не ОСОБА_1 , у зв`язку із чим акціонерному банку «Факторіал-Банк» відмовлено у задоволені позову про стягнення заборгованості.

Оскільки кредитний договір № Е_00116/37_07 від 07.05.2007 року на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис від 28.09.202021, є неукладеним, то на момент вчинення виконавчого напису у стягувача, ТОВ «Вердикт Капітал», було відсутнє право на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з приводу необґрунтованого стягнення витрат на правничу допомогу зводяться до ненадання позивачем доказів понесення таких витрат, між тим у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі за № 648/1102/19.

Крім того, понесення відповідних витрат підтверджується платіжним доручення № Р24АР24А235437813D17487 від 06.09.2022 року (а.с.26).

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про обґрунтованість та доведеність таких вимог та законність рішення суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 3 листопада 2023 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков