Справа № 467/796/23
06.11.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Кірімової О.М.,
за участю секретаря судового засідання Розмеріци О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ТОВ «Фінфорс» звернулось до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.10.2022 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС Лоун» було укладено електронний кредитний договір «1879619-А».
У встановлений термін відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, та керуючись умовами кредитного договору та умовами додаткової угоди до кредитного договору кредитний договір було авто пролонговано, в зв`язку з чим строк користування кредитом було продовжено на 65 календарних дні, тобто до 17.01.2023 року включно.
Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СС Лоун» повідомило позичальника шляхом направлення 17.01.2023 року на електронну адресу позичальника електронного листа.
Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06.07.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження.
Від представника позивача до судового засідання надійшла заява, згідно якої він підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд слухання у справі провести за його відсутності та надав згоду на винесення заочного рішення у справі.
Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, тричі в судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надала.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 15 жовтня 2022 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС Лоун» було укладено електронний кредитний договір "1879619-А" на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС Лоун», які розміщені у вільному доступі на веб-сайті ТОВ «СС Лоун». Підписання електронного Кредитного договору та узгодження його умов відбулося шляхом підтвердження відповідачем отриманими одноразовими SMS-паролями відповідних положень через інформаційно-телекомунікаційні системи. Після здійснення відповідачем покрокових підтверджень прийняття умов Кредитного договору, ТОВ "СС Лоун". направило на електронну адресу відповідача у PDF-форматі екземпляр Кредитного договору та паспорт кредиту, який містить інформацію про контактні дані кредитодавця, про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти.
Крім того, умовами Кредитного договору визначено порядок продовження строку користування кредитом та автопролонгація, порядок нарахування процентів та штрафних санкцій, порядок повернення кредиту, зарахування коштів, права та обов`язки сторін, відповідальність та вирішення спорів. Договір підписаний відповідачем одноразовим паролем-ідентифікатором.
Відповідно до п. 1.1. договору факторингу ТОВ «Фінфорс» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «СС Лоун», а ТОВ «СС Лоун» зобов`язалося відступити ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за яким настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, проценти, комісію, неустойку та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «СС Лоун».
Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СС Лоун» повідомило відповідача шляхом направлення 17.01.2023 року на електронну адресу відповідача (позичальника) електронного листа.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч. 1, 2 цієї статті).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року по справі 637/590/16-ц зазначає, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.
Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц також зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором.
Як свідчать матеріали справи, позивачем на підтвердження переходу права вимоги за вказаним вище кредитним договором було надано суду в тому числі належним чином завірені копії: кредитного договору, Додаткових угод, а також угод про автопролонгацію, договору факторингу та додатку до нього, реєстру прав грошових вимог.
Згідно п. 3.1 договору факторингу право грошової вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав грошових вимог (що складається та підписується сторонами відповідно до форми наведеної у додатку № 1 до цього договору.
На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Окрім цього, позивач просив стягнути сплачений судовий збір у сумі 2684 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
Представником позивача на підтвердження понесених витрат надано копію додатку до договору про надання правової допомоги від 20 лютого 2023 року, укладеного між ТОВ «Фінфорс» та адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», платіжне доручення № 3248 від 16 червня 2023 року про оплату послуг адвокатському бюро «Герман Гурський та партнери» у розмірі 7000 грн.
Від відповідача до суду не надходило заперечень щодо визначеного позивачем розміру витрат на правову допомогу.
З огляду на викладене, заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. підтверджений належними, достатніми та достовірними доказами.
Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» витрати на оплату правової допомоги у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (01042, м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, буд.4/6, корп. В, каб. 508-2).

Відповідач; ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Арбузинського

районного суду О.М.Кірімова