П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №752/1415/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/4672/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Чередніченко Н.П. 02 листопада 2022 року, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В

В січні 2016 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона, на підставі договору дарування від 13 червня 1998 року, є власником 38/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 15 березня 1991 року, належали інші 62/100 частини зазначеного будинку. Позивачу та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належав будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Київської міської ради № 431,1487 від 23 квітня 2009 року було передано у спільну часткову власність ОСОБА_1 38/100 частини, ОСОБА_3 62/100 частин від 0,10 га земельної ділянки за вказаною адресою. Однак, в червні 2015 року позивач дізналась, що 11 вересня 2013 року була здійснена державна реєстрація земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) в межах, визначених технічною документацією із землеустрою, виготовленою ТОВ «Консалтинг-Кадастр-Інвест» від 29 серпня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 .. Позивач вказувала, що ніколи не погоджувала межі земельної ділянки, які були фактично зареєстровані в реєстрі. За рішенням міської ради земельна ділянка була передана у власність позивача та відповідача, однак, з невідомих причин співвласником 62/100 зазначеної земельної ділянки в реєстрі було зазначено ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки в реєстрі та виготовленні свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 був порушений встановлений законом порядок, та межі земельної ділянки не були погоджені із співвласником земельної ділянки ОСОБА_1 , що призвело до порушення її прав, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було надано достатніх та переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про порушення прав позивача.

Порушення відповідачем права власності позивача на землю не було доведено, а тому внесення земельної ділянки відповідача до Державного земельного кадастру не вимагає скасування реєстрації цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, а позов не підлягає задоволенню.

Не погодилася з рішенням суду позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача вказує на те, що позивач ніколи не погоджувала межі, які були зареєстровані в Державному земельному кадастрі на підставі Технічної документації із землеустрою від 29 серпня 2013 року. Встановлені межі порушують права позивача, оскільки були визначені без її згоди. Окрім того, згідно рішення КМР №431/1487 від 23 квітня 2009 року право власності передавалося у спільну часткову власність позивачу 38/100 частин та її матері ОСОБА_3 62/100 частин від 0,10 га землі по АДРЕСА_1 , однак з невідомих правових підстав співвласником 62/100 частин зазначеної земельної ділянки згідно Витягу Державного земельного кадастру була зазначена ОСОБА_2 . Тобто, право власності на земельну ділянку ніколи не реєструвалось на ОСОБА_3 і не відчужувалось ОСОБА_2 .

Звертає увагу, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки в реєстрі та виготовленні свідоцтва про право власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 був порушений встановлений законом порядок, крім того межі земельної ділянки не були погоджені новим власником із позивачем, як співвласником земельної ділянки, що призвело до порушення прав позивача.

Зазначає, що ОСОБА_2 , виготовляючи у 2013 році Технічну документацію із визначенням меж земельної ділянки і передачу її на реєстрацію в Державний земельний кадастр повинна була це робити з позивачем і подавати спільно Технічну документацію на реєстрацію для отримання кадастрового номеру і державної реєстрації.

Звертає увагу, що державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру прийняв документи за відсутності іншого співвласника земельної ділянки, не пересвідчився у його волевиявленні, чим порушив права позивача як співвласника, здійснивши незаконну реєстрацію земельної ділянки.

Також позивачем було заявлено клопотання про проведення експертизи, однак судову експертизу не було можливості виконати у зв`язку з повідомленням ГУ Держгеокадастру у м. Києві, що оригінал Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі до них не надходив. З огляду на таку відповідь, незрозуміло, на підставі яких документів здійснювалась державна реєстрація земельної ділянки, якщо оригінали первинної документації у ГУ Держгеокадастру у м. Києві - відсутні.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Атаманчук Л.Р. зазначає, що права позивача порушені не були, відповідач отримала в дар від матері 62/100 частин спірної земельної ділянки у тих самих межах, які їй перейшли від матері, та порядок користування якою склався між співвласниками багатьма роками раніше.

Твердження позивача, що був порушений встановлений порядок при виготовленні свідоцтва про право власності не відповідає дійсності, оскільки жодних свідоцтв на ім`я ОСОБА_2 не виготовлялось та не видавалось. Правовстановлюючим документом є договір дарування 62/100 частин земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012).

На підставі викладеного, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокастру в м. Києві та Київській області (правонаступник Головного управління Держгеокадастру в м. Києва, заміна якого проведена апеляційним судом ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 06 квітня 2023 року) заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує, що документи на реєстрацію земельної ділянки були подані в установленому законом порядку і підстав для відмови у здійсненні реєстрації не було. Наголошують на тому, що у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами прав на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві спільної власності житлового будинку. Також посилаючись на норми чинного законодавства вказують на неможливість скасування державної реєстрації як окремого способу захисту.

На підставі викладеного просять апеляційну скаргу залиши без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради зазначає, що позивачем не було надано доказів порушення її прав з боку відповідачів, сама лише наявність припущень, що землевпорядна документація виготовлена із порушенням визначеної процедури не може свідчити про її незаконність. Також зазначає, що відповідно до п 2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 01 лютого 2016 року № 48 Департамент з питань реєстрації не наділений повноваженнями щодо реєстрації прав на земельні ділянки, адже дане питання відноситься до компетенції іншого структурного підрозділу Київської міської ради.

На підставі викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити. Представник позивача - адвокат Кравченко К.М. в судовому засіданні 20 липня 2023 року підтримала апеляційну скаргу, проте після оголошення перерви в судове засідання не з`явилась, участі в судових дебатах не приймала.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Атаманчук Л.Р. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Дубровська І.О. та представник відповідача ГУ Держгеокастру в м. Києві та Київській області (правонаступник Головного управління Держгеокадастру в м. Києва) Шевчук-Мельниченко О.П. також заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 згідно паспортних даних з 18 липня 1969 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.9/.

Позивач, на підставі договору дарування від 13 червня 1998 року - є власником 38/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 листопада 2015 року /т.1 а.с.10,150/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належав будинок АДРЕСА_1 . Вказані обставини визнані сторонами у справі.

Рішенням Київської міської ради № 431/1487 від 23 квітня 2009 року, було передано у спільну часткову власність позивачу ОСОБА_1 - 38/100 частини та ОСОБА_3 - 62/100 частин від 0,10 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.14-15/.

Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 січня 2016 року, 10 грудня 2011 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 62/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 18 червня 2010 року приватним нотаріусом КМНО Капровою Н.Ю. /т.1 а.с.149/.

06 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування 62/100 частин земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скульською Т.А. За умовами цього договору ОСОБА_3 зобов`язалась передати, ОСОБА_2 прийняти в дар належні дарувальнику на праві приватної власності 62/100 частини земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :90:063:0012 /т.5 а.с.102-103/.

Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 січня 2016 року, 06 листопада 2013 року було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на 62/100 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) на підставі договору дарування, посвідченого 06 листопада 2013 року приватним нотаріусом КМНО Скульською Т.А. /т.1 .с.101-102, 148/.

Відповідно до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02 червня 2015 року, 11 вересня 2013 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на 62/100 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «Консалтинг-кадаст-інвест» від 29 серпня 2013 року /т.1 а.с.16-18/.

З листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 15 січня 2016 року № 29-26-7777.2-83/2-16 та від 18 серпня 2023 року № 29-10-0.222-7553/2-23 вбачається, що управлінням було внесено відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :90:063:0012, площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 . До Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 не зверталась /т.1 а.с.21,100,144, т.5 а.с.104/.

Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в листі наданому на адвокатський запит № 30 від 02 березня 2021 року вказав на наявність рішення Київської міської ради №431/1487 від 23 квітня 2009 року, також вказав, що при звернені громадян були долучені документи: копія матеріалів технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, планів земельної ділянки №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , посвідчені копії правовстановлючих документів на всі об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, копії паспортів та реєстраційних карток платників податків. Зазначено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)(нині Департамент) не видавався. До вказано листа долучені копія заяви ОСОБА_3 від 28 грудня 2007 року , копія заяви ОСОБА_1 від 28 жовтня 2007 року, копія технічного паспорту на житловий будинок, плани земельної ділянки /т.4 а.с.56-65/.

В додатку до листа від 31 травня 2021 року Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав копію технічного звіту в частині встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки на АДРЕСА_1 в натурі /т.4 а.с.73-74/.

В матеріалах справи наявні копії технічної документації із землеустрою, виготовлених ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест» в 2013 році щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до яких між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були погоджені межові знаки на земельній ділянці, відповідно до часток, які перебували у їх власності, а також перенесено в натурі (на місцевість) межі, що було засвідчено підписами співвласників нерухомого майна. Зокрема, містить заява за підписами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з проханням розробити технічну документацію із землеустрою на підставі рішення Київської міської ради від 23 квітня 2009 року /т.1 а.с.104-141/.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 26 січня 2016 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 19 травня 2016 року /т.1 а.с.47,60/.

В силу ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 90 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину;

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч.2 цієї статті).

Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з положеннями п. б) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Положенням ч.1 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 4 цієї статті також визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

В порядку ст.ст. 125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Положеннями ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) був визначений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень

Частина 1 цієї статті визначала, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 4 цієї статті було визначено, що Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 9 цієї статті передбачала, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач з 13 червня 1998 року є власником 38/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником іншої частини вказаного житлового будинку у розмірі 62/100 частини є відповідач ОСОБА_2 , право власності набуто нею 18 червня 2010 року на підставі договору дарування укладеного з попереднім власником ОСОБА_3 .

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, була передана у спільну часткову власність позивачу ОСОБА_1 - 38/100 частини та ОСОБА_3 - 62/100 частин рішенням Київської міської ради № 431/1487 від 23 квітня 2009 року.

За даними Державного земельного кадастру 11 вересня 2013 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на 62/100 частини земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:063:0012) на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої ТОВ «Консалтинг-кадаст-інвест» від 29 серпня 2013 року. При цьому з матеріалів справи вбачається, що технічна документація була розроблена на підставі спільної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1

06 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування 62/100 частин земельної ділянки.

А отже станом на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії позивач і відповідач були співвласниками будинку, їх частки становили 38/100 та 62/100 відповідно. При цьому при переході прав на будинок відповідач набула і право на земельну ділянку, яке визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. В подальшому відповідач ОСОБА_2 також набула право власності на 62/100 частин земельної ділянки на підставі договору дарування. Таким чином, реєстрація за відповідачем права власності на 62/100 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає її частці у праві спільної часткової власності.

Як вірно вказав суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження визнання недійсними договорів, на підставі яких право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки перейшло до відповідача ОСОБА_2 .

А тому порушення прав позивача оспорюваною державною реєстрацією не вбачається.

Також слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що доказів на підтвердження того, що дії спеціалістів ТОВ «Консалтінг-Кадастр-Інвест» та/або відповідача ОСОБА_2 , чи попереднього власника ОСОБА_3 , в ході виготовлення зазначеної технічної документації були неправомірними, технічна документація не відповідала встановленим на той час вимогам закону, а також те, що позивач не підписувала наявні в ній документи, в т.ч. і щодо погодження меж, матеріали справи не містять, та стороною позивача суду надано не було. При цьому слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається вчинення судом першої процесуальних дій щодо забезпечення доказів, які не дали результату. Однак, виходячи з предмету спору, а саме що оспорювана державна реєстрація була проведена щодо частки відповідача, а питання щодо виділу частку в натурі, поділу земельної ділянки між сторонами у справі, не вирішувалось і не становить предмет розгляду у дані справі, то вказані обставин не мають значення для вирішення цієї справи.

Крім того, виходячи з положень чинного законодавства право власності підлягає державній реєстрації. А отже задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання такого судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав у частині належності права спільної власності на майно відповідача.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вказані доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, їм надана вірна оцінка. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 02 листопада 2023 року.