КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3874/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
до Одеської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору
про скасування рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень
та про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1 14.08.2023 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності, в якій позивачка просить суд:
- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №30004279 від 10.06.2016 року за ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову, позивачка стверджує, що є дочкою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідком чого відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно. Як стверджує позивачка, ОСОБА_3 за час життя на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.10.2015 року виникло право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 . Позивачка стверджує, що вона є єдиним спадкоємцем до майна померлої мати, а саме щодо вказаної частки нерухомого майна. Разом з тим, після смерті матері, не будучи усвідомленої в частині чинного законодавства, як стверджує позивачка, вона діючи від імені своєї матері на підставі належним чином нотаріально посвідченої довіреності, здійснила звернення до державного реєстратора, яким було 10.06.2016 року винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №30004279, на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , для вчинення подальших дій з прийняття спадщини. Однак, враховуючи, що станом на час винесення зазначення рішення, ОСОБА_3 померла, а відтак дієздатність останньої припинено та довіреність від її імені припинила свою дію, позивачка вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №30004279 від 10.06.2016 року є протиправним, вчинено на підставі відсутнього волевиявлення суб`єкта звернення, а відтак підлягає скасуванню. Додатково, позивачка вказує, що будучи належним спадкоємцем до майна померлої мати, враховуючи, що приймаючи відсутню належну реєстрацію права власності померлої на спірне нерухоме майно, а наявна підлягає скасуванню, з урахуванням листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубля Т.М. щодо відсутності підстав для видання свідоцтва про прийняття спадщини за законом, вважає наявними підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.08.2023 року визнано, що за пред`явленим позовом підлягає сплаті судовий збір у загальному розмірі 4743,38 грн., з яких позивачем було сплачено у розмірі 1679,79 грн., а недоплата становить в сумі 3063,59 грн. Вказаною ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 решту суму судового збору у розмірі 3063,59 грн. до ухвалення судового рішення за наслідком розгляду цієї справи.
Тієї ж дати, постановлено ухвалу Київського районного суду міста Одеси, якою вказану позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.09.2023 року о 10 год. 00 хв.
До підготовчого судового засідання 27.09.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, про причини неявки сторона відповідача та третя особа не повідомили.
Однак, від сторони позивача 27.09.2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про витребування доказів, в якому представник просив суд провести його розгляд за відсутності сторони позивача.
За наслідком розгляду вказаного клопотання, 27.09.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рублі Тетяни Михайлівни належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Тієї ж дати 27.09.2023 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.11.2023 року о 11 год. 00 хв.
26.10.2023 року до суду на виконання ухвали суду від 27.09.2023 року надійшли від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рублі Тетяни Михайлівни належним чином завірені копії витребуваних судом доказів.
До судового засідання призначеного на 01.11.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштової кореспонденції, однак представник відповідача та третя особа про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та письмових пояснень щодо позову, не скористались.
Від сторони позивача, 01.11.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Ющенко М.В. про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за її відсутності та відсутність запереч щодо проведення розгляду справи у заочному порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
Додатково встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , а відтак є онуком ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у віці 85 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
Внаслідок смерті особи відкривається спадщина, часом відкриття якої є день смерті такої особи (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до положень ч.ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Приймаючи викладені положення законодавства та встановлені обставини, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина на належне за час життя останній майно, у тому числі на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Як вбачається, позивачка ОСОБА_1 будучи дочкою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить до кола спадкоємців першої черги до майна померлої.
Також судом встановлено, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубля Т.М. 03.08.2023 року за №11/2023, на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом від 03.08.2023 року.
Під час розгляду справи судом були витребувані належним чином завірені копії матеріалів вказаної спадкової справи, з якої вбачається, відсутність зареєстрованих заповітів чи спадкових договорів, складених померлої ОСОБА_3 , а також відсутність інших спадкоємців до майна померлої, крім її дочки ОСОБА_1 .
Також, судом встановлено, що у відповідності до довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації) виданої 07.05.2016 року КП «ЖКС «Вузівський» за №1211 встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , була зареєстрована: ОСОБА_3 , знята з реєстрації з підстав смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а також зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Отже, приймаючи, що ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем першої черги, станом на момент смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно проживала зі спадкодавцем, суд вважає, що позивачка у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину до майна померлої матері.
03.08.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубля Т.М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за вих. №48/02-14(11/2023), яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , з зазначенням про недійсність державної реєстрації, оскільки подані документи та інформація не можуть бути прийняти для вчинення нотаріальної дії.
У вказаній постанові приватним нотаріусом встановлено, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 на належне їй майно, здійснена після її смерті, вчинена за наслідком подання заяви про державну реєстрацію праві від імені саме померлої ОСОБА_3 її представником за довіреністю.
Позивачкою у позові визнано, що представником за довіреністю, яким було подано заяву про державну реєстрацію прав від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , була саме вона ОСОБА_1 .
Отже, на підставі викладеного вбачається, що державна реєстрація права власності на належне ОСОБА_3 за час життя майно 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , здійснена 09.06.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 30004279 від 10.06.2016 року, яке винесено за наслідком поданої заяви від імені ОСОБА_3 , вже після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в цій частині та надалі у редакції чинній станом на час винесення спірного рішення, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 вказаного Закону передбачено, що державній реєстрації прав підлягають зокрема право власності.
У відповідності до положень ст. 18 Закону, Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку зокрема - прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав.
Частиною 1 статті 20 вказаного Закону врегульовано, що заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.
Заява про державну реєстрацію прав в електронній формі подається за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи.
Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав в електронній формі визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з положеннями статті 22 Закону, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Поряд з цим, суд зазначає, що за змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Обсяг цивільної правоздатності фізичної особи визначається ст. 26 ЦК України, за правилами якої усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Цивільна правоздатність фізичної особи визначається ст. 25 ЦК України, згідно вимог якої здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Отже, згідно наведених норм права здатність мати цивільні права та обов`язки - цивільну правоздатність, мають усі фізичні особи; цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
За наслідком вищевикладеного вбачається, що для здійснення дій з подання заяви про державну реєстрацію прав та відповідно проведення державної реєстрації права власності за особою допускається лише в разі наявності у такої особи правоздатності встановленої законом.
Поряд з цим, як вбачається, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 30004279 від 10.06.2016 року, на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , винесено на підставі заяви про державну реєстрацію прав подану від імені ОСОБА_3 , цивільна правоздатність якої вже була припинена з підстав смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За наслідком чого, суд доходить до висновку, що рішення державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» Одеської області Воробель Т.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №30004279 від 10.06.2016 року, на підставі якого за ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після її смерті зареєстровано 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , є протиправним та підлягає беззаперечному скасуванню, а відтак в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Як вже встановлено, внаслідок вказаних обставин, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубля Т.М. 03.08.2023 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за вих. №48/02-14(11/2023), яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3 , на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.
Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.
Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За наслідком чого вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , будучи єдиним спадкоємцем першої черги до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважаючись такою що прийняла спадщину у встановлені законом строки, здійснивши дії з прийняття спадщини за законом, а також враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва, позбавлена права на оформлення спадкових прав на спадщину та набуття права власності на спадкове майно.
При вище встановлених обставинах в цілому, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.
Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на спадкове майно не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.
Разом з тим, як вбачається, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.08.2023 року визнано, що за пред`явленим позовом підлягає сплаті судовий збір у загальному розмірі 4743,38 грн., з яких позивачем було сплачено під час пред`явленого позову до суду - 1679,79 грн., а недоплата становить в сумі 3063,59 грн.
Вказаною ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 решту суму недоплаченого судового збору у розмірі 3063,59 грн. до ухвалення судового рішення за наслідком розгляду цієї справи.
На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що станом на час ухвалення рішення суду за наслідком розгляду цієї справи, позивачем з необхідної до сплати судового збору за пред`явленим позовом в загальній сумі 4743,38 грн., сплачено судовий збір у загальному розмірі 3679,79 грн. (1679,79 + 2000 = 3679,79) , а відтак недоплата судового збору становить у розмірі 1063,59 грн. (4743,38 3679,79 = 1063,59).
За наслідком чого, стягненню з позивачки в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 1063,59 грн.
Керуючись ст.ст. 1-18, 76-82, 89, 141, 211, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на нерухоме майно 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1063 (одна тисяча шістдесят три) гривні 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.