СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/5687/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Справа передана судді 02.11.2023 року.

За вимогами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Згідно із ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до відповіді на запит №305875 від 03.11.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 28 ЦПК України передбачає виключення з цього правила, встановлюючи підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, ч. 2 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Позивачка взагалі не наводить своїх підстав для звернення до Святошинського районного суду м. Києва, але вказує, що від шлюбу сторони мають двох дітей.

Однак, суду не надано жодного доказу, який би підтвердив, що діти сторін проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 додає до позовної заяви лише свідоцтва про народження дітей, що не є доказом, який би вказував на те, що діти проживають із нею та перебувають на її утриманні.

Відтак, позивач має належним чином аргументувати свої підстави звернення до Святошинського районного суду м. Києва, а саме надати докази свого проживання у Святошинському районі міста Києва разом із дітьми, а також підтвердити, що діти перебувають на її утриманні.

Окрім того, п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

ОСОБА_1 визначає предмет позову як «розірвання шлюбу».

Обґрунтування позову та прохальна частина містять вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Зважаючи на викладене, позивачка має визначитись із предметом позову або привести прохальну частину у відповідність до заявленого предмету позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, при поданні позовної заяви про стягнення аліментів необхідно надати докази проживання дитини, на утримання якої будуть стягуватись аліменти, разом із позивачем.

Зазначеної вимоги ОСОБА_1 не виконала. Зважаючи на викладене, суд не має можливості встановити з ким із батьків проживають діти, на чиє утримання позивачка хоче стягнути аліменти із відповідача.

Також суд зауважує, що вимога позивачки про стягнення аліментів сформульована наступним чином: «Стягнути із відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на мою користь на утримання дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 33,33 % з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 до 18 років, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття».

Суд вважає дане формулювання нечітким, зважаючи на наступне.

Прохальна частина має особливо важливе значення при розгляді справи з огляду на застосування принципу диспозитивності розгляду, оскільки є тією формою захисту, яку просить заявник у суду, тому вона має бути чітко та конкретизовано сформульовано відповідно до суті позову.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, яка проявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Отже, в цивільному судочинстві суд не може виходити за межі заявлених вимог та ухвалювати будь-які судові рішення на підставі припущень про те, які саме вимоги бажала заявити особа.

Сімейний кодекс України передбачає визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та у твердій грошовій сумі (ст.ст. 183, 184 СК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, у суду відсутні повноваження визначати розмір аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника.

Суд також звертає увагу позивачки, що відповідно до ч. 6 ст. 265 ЦПК України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Позивачка сформувала свою позовну вимогу застосувавши конструкцію «… або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів …». Вказане формулювання є умовним, суд не вправі виносити свій висновок щодо позовних вимог в залежності від настання або ненастання певних обставин.

Отже, позивач має уточнити свої позовні вимоги у відповідності до вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За правилами статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статями 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який становить 10 (десять) днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви до визначеної дати, позов буде вважатися неподаним та повернутий позивачу.

Копію ухвали надіслати для виконання позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.О.Горбенко