Справа № 188/426/21
Провадження № 2/188/17/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіної О.М.

секретар судового засідання Фесик Ю.В.

справа №188/426/21

сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач:

ОСОБА_2

Відповідач: Петропавлівська селищна рада

третя особа: ОСОБА_3

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області

про часткове скасування рішення Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 29.10.2009 року №467-26/V та визнати недійсною державну реєстрацію права власності на землю з кадастровим номером :04:002:0579

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_4

співвідповідача ОСОБА_5

представника відповідача Петропавлівської селищної ради Москалець А.О.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_6 все життя була власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Рішенням Петропавлівської селищної ради №4024 від 29 грудня 1999 року їй було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,15га для обслуговування означеного житлового будинку та 0,08га для ведення особистого підсобного господарства.

За ст.22 Земельного кодексу України (Закон України №562-ХІІ від 18 грудня 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а за ст.23 таке право підтверджувалося Державним актом про право власності на землю.

Проте ОСОБА_6 не зверталася до компетентних органів для реєстрації свого права власності, навколо її земельної ділянки була межа ще з 1960 року, яка з боків була визначена парканом, витоптаними роками доріжками.

По сусідству, по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , мешкала родина ОСОБА_7 . У 2009 році вони вирішили приватизувати належні їм земельні ділянки, його донька - ОСОБА_3 займалася приватизацією земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_6 .

Під час розробки проекту землеустрою, з метою погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_6 , яка майже у 79 років, не перевіривши данні кадастрових карт та Держгеокадастру поставила погоджувальний підпис.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, а 04 червня 2010 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким отримала у спадщину житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

У 2011 році позивачу рішенням Петропавлівської селищної ради №276-12/VI від 13 грудня 2011 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га ведення особистого селянського господарства площею 0,08га, виконання якого вона, в зв`язку з важким матеріальним становищем не реалізувала в повному обсязі.

На початку 2021 року ОСОБА_2 повідомив позивачку, що має намір зносити паркан, який стоїть між домоволодіннями, та будувати новий ближче, приблизно на 1-1,5м в бік домоволодіння позивача, мотивуючи це тим, що згідно кадастрової карти, межа земельної ділянки за його номером проходить за межами старого паркану.

ОСОБА_1 поновила процедуру оформлення права власності на земельну ділянку та звернулася до Відділу контролю за використанням та охороною земель у Васильківському Межівському Петропавлівському Покровському районах управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, де позивачу усно повідомили, що мається накладення меж земельної ділянки, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 з тією, яка надавалася у користування померлому спадкодавцю, припустили, що, мабуть , це помилка та вийшли на місце з замірами, після яких повідомили, що все ж таки ОСОБА_3 було надано земельну ділянку у власність саме з перетинанням ділянки, яка належала спадкодавцю.

Позивач вважає, ОСОБА_3 , отримавши від померлої ОСОБА_6 підпис на погодження меж земельної ділянки за допомогою свого батька ОСОБА_7 , який ввів померлу в оману щодо дійсних меж земельної ділянки, встановила собі такі межі земельної ділянки, які перетинали межі земельної ділянки позивача.

ОСОБА_2 повідомив позивача, що основною причиною, за якою він хоче «пересунути» межу є те, що розмірів його гаража, який наразі знаходиться біля спільної межі, йому бракує, а тому він має намір на метр змістити межу в сторону домоволодіння позивача.

Проте, за будівельними нормами, відстані до меж ділянки: згідно п.3.25 Державних будівельних норм 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» (що діяли на момент встановлення меж), для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Новим ДБН Б.2.2-12:2019 передбачається, що для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м.

Тому в будь якому випадку буде незаконним будівництво гаража ОСОБА_2 безпосередньо до спільної межі.

Петропавлівська селищна рада Дніпропетровської області, приймаючи рішення на підставі ч. 10 ст.118 Земельного кодексу України (чинного на 2009 рік), повинна була розглянути проект відведення та потім прийняти рішення про передачу землі у власність ОСОБА_3 .

Так, посадові особи Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області розглядаючи проект відведення, перевіряючи його на відповідність вимогам чинного законодавства, повинні були бачити, що мається накладення на іншу земельну ділянку, що «нова» межа йде безпосередньо по краю будинку позивача, в той час як раніше вона знаходилася в метрі від нього, і що таким чином порушуються існуючі Державні будівельні норми. Позивач вважає, що державний орган повинен був перевірити ці факти перед тим, як приймати рішення.

Незважаючи на це, рішенням Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку» від 29.10.2009 № 467-26/V було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності та передано у власність земельні ділянки для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарчих будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, згідно з додатком, у тому числі і ОСОБА_3 .

Позивач визнає, у спадкодавця не було юридично підтверджено право власності на землю Державним актом, але підтверджується рішенням Петропавлівської селищної ради №4024 від 29 грудня 1999 року, а також приписами чинного на той час Земельного кодексу України, а тому прийняття рішення про передачу землі у власність ОСОБА_3 із захватом частини землі спадкодавця є явно незаконним та таким, що порушує права позивача .

Позивач просить суд скасувати рішення Петропавлівської селищної ради №467/V від 29.10.2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою та визнати недійсною державну реєстрацію права власності на земельну ділянку відповідачів.

В судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та Петропавлівська селищна рада позовні вимоги не визнали.

Треті особи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи до суду не з`явились.

Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Позивач отримала, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2010 року, право приватної власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.1299 ЦК України речове право на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26.11.2020 року.

Рішенням Петропавлівської селищної ради №4024 від 29.12.1999 року померлій ОСОБА_6 було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0.15 га для обслуговування житлового будинку та 0.08 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_1 .

В рішенні зазначено, передача земельної ділянки здійснюється відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Пункт 3 Декрету обумовлює право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. 22 в редакції Земельного кодексу від 13.03.1992, чинної на час прийняття рішення, право власності на землю або право користування наданою

земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними

організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 ЗК).

Судом встановлено, належного права власності або права постійного користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 у спадкодавця не виникло.

Позивачем , в якості доказу, не надано суду державного акта на право приватної власності на землю, документ про встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за зазначеною адресою.

Позивач фактично користується земельною ділянкою, але відповідних документів на неї не має, тобто є користувачем земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , але відповідно до чинного законодавства ні спадкодавцем, ні спадкоємцем межі земельної ділянки за зазначеною адресою, відповідно до вимог діючого на час спірних відносин законодавства, належним чином не визначено.

Суд не вважає належним доказом наданий позивачем аерознімок розташування двух земельних ділянок зі схематичним накладенням на нього меж , так як зазначений документ не є технічною документацією в розумінні правового поля.

Позивачем також не надано висновку, акту чи будь якого письмового документу по факту звернення до Відділу контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та встановлення накладення меж земельних ділянок та існування спірних відносин .

Суд не бере до уваги свідчення допитаних в судовому засіданні свідків, так як не може перевірити їх свідчення технічною документацією земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку з її відсутністю.

Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Велика Палата Верховного Суду у Висновку постанова від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19) неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд бере до уваги, зазначені представником позивача і встановлені в судовому засіданні істотні порушення вимог чинного законодавства при прийнятті рішення Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку» ( з кадастровим номером :04:002:0579) від 29.10.2009 № 467-26/V, але відповідно до вимог ч.1 ст.155 ЗК України акт визнається недійсним у випадку порушення права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

В зв`язку з тим, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та технічною документацією за адресою АДРЕСА_1 не встановлено, в зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, а права інших учасників справи не порушено, суд не має правових підстав для часткового скасування рішення.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є належними власниками земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0579 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом.

На підставі поданого позову і його матеріалів часткове скасування рішення Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку» від 29.10.2009 № 467-26/V на визнання недійсною державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є порушенням їх прав власності.

Відповідно до Правової позиції викладеній в Постанові КЦС ВС від 12.06.2023 у справі № 307/1242/21 вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право ухвалити рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України.

Забезпечення позову на підставі ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2021 року було повернуто без виконання.

Керуючись ст.22, 23 в редакції Земельного кодексу від 13.03.1992, ст.79 ЗК України, ст.. 1299 ЦК ст.ст. 4,76,81, 141, 258, 264-265, 280-282, 351 , 352, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Петропавлівської селищної ради, треті особи: ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області про часткове скасування рішення Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області від 29.10.2009 року №467-26/V та визнати недійсною державну реєстрацію права власності на землю з кадастровим номером :04:002:0579 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. М. Курочкіна