24.10.2023 Справа № 363/1827/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мацьовитій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

представник позивачів звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 90/100 частини земельної ділянки площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 90/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель кадастровий номер: :20:037:0099 та споруд, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1891 гектарів,

- витребувати на користь ОСОБА_1 з володіння ОСОБА_3 90/100 частини земельної ділянки площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати на користь ОСОБА_1 з володіння ОСОБА_3 90/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 10/100 частини земельної ділянки площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 10/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099;

- витребувати на користь ОСОБА_2 з володіння ОСОБА_3 10/100 частини земельної ділянки площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати на користь ОСОБА_2 з володіння ОСОБА_3 10/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1891 гектарів, кадастровий номер: :20:037:0099.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1963 року, від якого мають двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після одруження 05 липня 1996 року ОСОБА_4 змінив своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

Під час шлюбу ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0,189 га з кадастровим номером :20:037:0099, на якій подружжям побудовано домоволодіння, право власності на яке разом із земельною ділянкою зареєстровано за ОСОБА_2 .

У 2003 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхні діти домовилися про поділ спадкового майна між останніми, який вони хотіли зробити ще до своєї смерті для того, щоб діти у подальшому не проходили процедур спадкування.

За домовленістю земельна ділянка та домоволодіння, яке на ній знаходиться мало перейти сину - ОСОБА_6 , а дочці - ОСОБА_3 мали бути виплачені грошові кошти у розмірі 6 300 доларів США.

Разом з тим, внаслідок певних сімейних обставин, позивачі відчужили на користь відповідачки вказану земельну ділянку та домоволодіння з попередньою домовленістю про те, що остання відчужить вказане майно на користь ОСОБА_6 по його приїзду до України, а до цього часу буде володіти та управляти даним майном, слідкувати за його схоронністю та належним станом, а позивачі в свою чергу відшкодують їй понесені витрати на утримання та поточний ремонт об`єктів нерухомості.

Однак, ОСОБА_3 вказаної домовленості не дотрималася та повідомила, що не має наміру здійснювати переоформлення даних об`єктів нерухомого майна на користь ОСОБА_6 та стверджувала, що вказане майно тепер повністю належить їй.

За таких обставин, з урахуванням того, що відповідачка взяті на себе зобов`язання щодо відчуження спірних об`єктів нерухомого майна не виконала, а позивачі відмовилися від договорів, вважає, що у ОСОБА_3 існує обов`язок по поверненню отриманих у власність земельної ділянки та домоволодіння.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачів, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що з огляду на позовні вимоги, позивачі не оспорюють право власності, не просять визнати правочин недійсним, а якби і оспорювали, строк позовної давності вже закінчився. Зазначив, що в сім`ї панували дружні стосунки, відчуження спірного майна на користь відповідачки було вільним, як зі сторони батька, так і зі сторони матері, крім того, нотаріально засвідченим. Просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

12 квітня 1999 року на підставі рішення виконкому Демидівської сільської ради народних депутатів №43 від 25 вересня 1998 року ОСОБА_2 видано державний акт серії IV-№104701 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 189 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

13 серпня 2003 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , написала розписку, посвідчену свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зі змісту якої вбачається, що остання 13 серпня 2003 року отримала від своєї матері ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6 300 доларів США, ніяких претензій до матері ОСОБА_1 , батька ОСОБА_2 та брата ОСОБА_4 не має, та не претендує на спадок, зокрема будинок по АДРЕСА_1 .

06 грудня 2013 року, ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до якої уповноважив її бути його представником в будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від підпорядкування та форми власності, в тому числі в органах нотаріату, в органах місцевого самоврядування, в сільській, селищній, міській, районній радах, в відповідному органі Державного земельного кадастру, в управлінні земельних ресурсів, у тому числі в Вишгородському БТІ, Демидівській сільській раді Вишгородського району Київської області, Реєстраційній службі Вишгородського МРУЮ з будь-яких питань, пов?язаних з отриманням довідок та документів, у тому числі присвоєння кадастрового номеру, необхідних для дарування житлового будинку з прилеглою земельною ділянкою розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також подарувати на ім`я ОСОБА_6 вищевказаний житловий будинок з прилеглою земельною ділянкою. Довіреність видана без права передовіри, терміном на один рік та дійсна до 06 грудня 2014 року.

Втім, вже 18 грудня 2013 року відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за №2760, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 (відповідачці у справі) 10/100 та ОСОБА_3 (позивачці у справі) 90/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 394, 4 м2, та який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :20:037:0099.

Відповідно до п.п. 3, 10 вказаного договору, відчужуваний житловий будинок належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Демидівською сільською радою Вишгородського району Київської області від 05 квітня 2004 року, яке видане на підставі рішення виконкому Демидівської сільської ради від 02 квітня 2004 року за №45, та зареєстровано у Кп Київської обласної державної адміністрації «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» від 15 квітня 2004 року, про що зроблений №667 у книзі №7.

Сторони підтверджують, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин.

Належність зазначеного майна ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у відповідних частках також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14909206 від 18 грудня 2013 року.

Того ж дня, 18 грудня 2013 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №2763, ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_3 10/100 та ОСОБА_1 90/100 часток земельної ділянки площею 0, 1891 га з кадастровим номером :20:037:0099, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 2.1-2.4., п.п. 3.2, 3.4, 3.5, 3.9, 3.10 вказаного договору, продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчиняється за 100 000 грн.

Розрахунок за земельну ділянку переданий покупцями продавцю у готівковій формі, у повному розмірі.

Продавець отримав розрахунок за продаж земельної ділянки від покупця у готівковій формі, у повному розмірі, до оформлення цього договору.

Сторони не мають одна до одної, жодних фінансових претензій з приводу розрахунку за земельну ділянку.

Сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, вільно володіють українською мовою, проект договору, складений нотаріусом з урахуванням визначених ними умов та умов, що є обов?язковими для сторін, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений.

Сторони також заявляють та гарантують, що Договір, який ними укладається, не с правочином, що вчиняється під впливом тяжкої для них обставин і на вкрай невигідних умовах.

Сторони свідчать, що вони разом і кожен окремо в даний момент жодною мірою ні законом чи іншим нормативним актом, ні судом рішенням, ні іншим способом не обмежені в праві укладати та виконувати цей чи подібний договори. Необхідність дотримання встановлених законодавством процедур і правил не розглядаються сторонами як обмеження їх прав за умови їх доброчесного і своєчасного виконання.

Власник земельної ділянки має право: самостійно господарювати на земельній ділянці; продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, У спадщину; споруджувати будівлі, проводити добудови відповідно до цільового призначення земельної ділянки з урахуванням вимог діючого законодавства; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Власник земельної ділянки зобов?язаний: забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; зберігати корисні властивості землі; дотримуватись правил добросусідства; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та місцевого самоврядування дані про стан і використання земельної ділянки у порядку, встановленому законом.

06 травня 2019 року відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №1586, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 90/100 частин земельної ділянки площею 0, 1891 га з кадастровим номером :20:037:0099, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.п. 3, 4, 6, 10, 11, 14, 15 вказаного договору, земельна ділянка, 90/100 частини, які є предметом цього договору, належать дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Суперфін Б.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18 грудня 2013 року за реєстровим № 2763, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 грудня 2013 року за № 3924539, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 18.

Дарунок сторони оцінюють в сумі 100 000 грн.

Чоловік дарувальника ОСОБА_2 , надав свою згоду на дарування 90/100 частин земельної ділянки, яка є предметом цього договору, яка викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Сташковою А.Г. 06 травня 2019 року за реєстровим №1584 та залишається на зберіганні у справах нотаріуса.

Обдарована бере на себе зобов?язання використовувати земельну ділянку за ї цільовим призначенням.

Право власності на 90/100 частини земельної ділянки, що є предметом цього договору, виникає у обдарованої з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації цих прав, відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України та ст. 4 Закону. У країни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вимоги законодавства щодо змісту и правових наслідків правочину, що, укладається сторонами, сторонам нотаріусом роз`яснено.

Зміст ст.ст. 210, 229, 230, 231, 233, 234, 235, 316, ч.4 ст. 334, ст.ст. 377, ч .3 ст. 640, 717,718, ч. 2 ст.ст. 719, 721, 722, 727, 728 Цивільного кодексу України, ст. 174, п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, зміст ст.ст. 192, 212 Кримінального Кодексу України, ст.ст. 90, 91, 121, 125, 126, 131, 132, 140, 158, 210, 211 Земельного Кодексу України, ст.ст. 60-65, 74 Сімейного кодексу України, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сторонам, що підписали цей договір, нотаріусом роз?яснено.

Того ж дня, як вбачається інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №526 від 31 березня 2023 року, згідно нотаріально посвідченого договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №1585 від 06 травня 2019 року, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 90/100 часток житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 394, 4 м2, та який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :20:037:0099.

Таким чином, відповідачка стала власником спірного житлового будинку та земельної ділянки під ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 725 ЦК України, договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо).

Дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов`язку на користь третьої особи.

У разі смерті дарувальника, оголошення його померлим, визнання безвісно відсутнім чи недієздатним виконання обов`язку на користь третьої особи має право вимагати від обдаровуваного особа, на користь якої встановлений цей обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1029 ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Як вбачається зі ст. 1031 ЦК України, договір управління майном укладається в письмовій формі.

Договір управління нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідачка на підставі зазначених вище договорів купівлі-продажу та договорів дарування набула у власність спірне нерухоме майно, право власності на яке за нею зареєстровано, зокрема: житловий будинок загальною площею 394, 4 м2 та земельну ділянки під ним площею 0, 1891 га з кадастровим номером :20:037:0099, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , і тим самим набула всі правомочності власника.

За змістом вказаних договорів виникнення у відповідачки будь-яких обов`язків щодо тимчасового володіння та управління спірним майном, в розумінні Глави 70 ЦК України, не встановлено, як і не встановлено обов`язку слідкування за схоронністю та належним станом майна до передачі прав власності на нього ОСОБА_6 , а тому доводи позову про це є безпідставними та на матеріалах справи не ґрунтуються.

Доводи позову стосовно невиконання відповідачкою довіреності позивача від 06 грудня 2013 року, відповідно до якої відповідачка мала укласти від його імені договір дарування земельної ділянки та домоволодіння на користь ОСОБА_9 , однак з особистих причин не виконала прохання позивача, суд відкидає, оскільки відповідно до договору купівлі продажу та договору дарування вже 18 грудня 2013 року вказане майно відчужено самим власником (довірителем) на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у відповідних частинах, а тому вказана довіреність втратила правове значення в момент їх укладання.

Відтак, посилання позову на невиконання відповідачкою цієї довіреності не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, як вбачається зі справи, самі позивачі жодних дій спрямованих на відчуження спірного майна та його переоформлення на користь ОСОБА_9 не вчинили, нотаріально посвідченого спадкового договору за правилами Глави 90 ЦК України не уклали, а тому доводи позову про поділ спадкового майна і домовленість про це на вимогах Закону не ґрунтуються.

Посилання позивачів на усну домовленість про порядок передачі відчуження нерухомого майна на вимогах чинного законодавства не ґрунтується та не може бути взяте судом до уваги.

Права та обов`язки щодо нерухомого майна можуть виникати на підставі правочинів, які в обов`язковому порядку підлягають нотаріальному посвідченню.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що таких правочинів щодо виникнення прав та обов`язків з приводу спірного нерухомого майна, про яке йдеться в позові, між не укладалося.

Письмова розписка відповідачки від 13 серпня 2003 року про отримання грошових коштів з наміром не претендувати на спадкування, права власності набутого особою на це ж майно згідно нотаріально посвідчених договорів не спростовує та обов`язків з приводу відчуження нерухомого майна у його законного власника в майбутньому не утворює. З цієї письмової розписки від 13 серпня 2003 року, у відповідачки не виникає обов`язку відчужити нерухоме майно, а доводи позову про таке на вимогах Закону не ґрунтуються і їм не відповідають.

Поданий позивачами договір №001/2022 від 25 жовтня 2022 року про охорону, обслуговування, догляд, експлуатацію і виплату комунальних послуг житлового будинку не є нотаріально посвідченим, який укладено особами, які не є власниками цього нерухомого майна, а тому згідно викладених вище вимог Закону є нікчемним. Відтак, ці посилання і посилання на те, що ОСОБА_3 за будинком не доглядає та комунальні послуги не сплачує, підставою для задоволення позову бути не можуть, оскільки зазначене є винятковою компетенцію власника і виконання чи не виконання ним цього обов`язку не створює ніяких правових наслідків для попередніх власників будинку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі №554/5323/14.

Відтак, правочин з приводу відчуження позивачами права власності на спірне нерухоме майно на користь відповідачки вважається правомірним, правові наслідки, які виникли на його підставі продовжують існувати, а тому доводи позову щодо виникнення інших правовідносин між сторонами на матеріалах справи і вимогах Закону не ґрунтуються.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд зазначає, що за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред?явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов?язує виникнення в особи суб?єктивного права власності на певні об?єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об?єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

На підставі викладеного, підстав для визнання права власності за позивачами на спірне нерухоме майно згідно вказаних вимог Закону не встановлено.

Не встановлено судом і підстав для витребування спірного майна від відповідачки на користь позивачів, передбачених ст.ст. 387-388 ЦК України, оскільки вона в законний спосіб набула його у власність згідно чинних правомірних договорів.

Таким чином, порушених прав позивачів, які б підлягали захистові, в цій справі судом не встановлено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 280 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2023 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя