ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/744/22 Номер провадження 22-ц/814/3478/23Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Курило Юлії Володимирівни

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2023 року

та на додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2023 року у складі судді Алтухової О. С.

у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що відповідно до Договору підряду № 002/01-21 від 26.01.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_1 (підрядник) та ОСОБА_2 (замовник), відповідачу було здійснено доставку обладнання та матеріалів, а також встановлено (здійснено монтаж) домашньої сонячної електростанції за адресою: АДРЕСА_1 , яку він зобов`язувався прийняти та оплатити.

Додатком № 1 до Договору сторони погодили Специфікацію, а саме перелік, найменування та технічні характеристики складових комплекту обладнання домашньої сонячної електростанції, вартість сонячної станції та витрат по її встановленню (монтажу) в розмірі 633 746,25 грн (що відповідає еквіваленту 22 500 доларів США за офіційним курсом НБУ на 26.01.2021).

Відповідачем було здійснено два платежі за договором в загальній сумі 563330,00 грн (що становить еквівалент 20 000,00 доларів США).

Пункт 5.3 Договору передбачає, що останній платіж Замовник зобов`язується сплатити після підключення та подачі напруги від сонячної електростанції.

Позивач стверджує, що в процесі встановлення комплекту сонячної електростанції між ними було усно погоджено встановлення обладнання, вартість, якість, кількість, ефективність та потужність якого значно перевищує вартість, якість, кількість, ефективність та потужність обладнання, що вказано в специфікації - Додатку № 1 до Договору підряду.

25.04.2021 електроустановки у житловому будинку по АДРЕСА_1 , були приєднанні до електричних мереж відповідно до Акту виконаних робіт. Таким чином строк сплати останнього платежу за договором підряду настав.

В той же час, оскільки відповідачу було встановлено більш потужне обладнання, ніж передбачено Додатком № 1 до Договору підряду, його вартість склала 675 996,00 грн (що відповідає еквіваленту 24 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на 26.01.2021), відповідачу було запропоновано письмово погодити зміни до Договору підряду, підписати акт виконаних робіт від 25.04.2021 та сплатити різницю між сплаченою сумою та фактичною вартістю комплекту встановленої сонячної електростанції.

Проте сторони не дійшли згоди щодо зазначеної пропозиції, акт виконаних робіт відповідач не підписав.

23.12.2021 на адресу відповідача був направлений лист, до якого додано 2 екземпляри акту виконаних робіт для підписання відповідачем, проект додаткової угоди до Договору підряду щодо погодження сторонами нової ціни договору та специфікації із переліком обладнання фактично встановленого у відповідача комплекту сонячної електростанції.

У відповідь відповідач надіслав лист від 25.01.2022, в якому підтвердив факт встановлення у нього позивачем сонячної електростанції, але від підписання акту виконаних робіт та додаткової угоди відмовився, здійснювати оплату встановленого комплекту сонячної електростанції відмовився, також додав до листа копію акту про відповідність встановленої генеруючої установки приватного домогосподарства від 07.09.2021, яка також підтверджує встановлення у відповідача комплекту сонячної електростанції із зазначенням найменування панелей та інвертору.

Оскільки сторонами не погоджено зміни до договору підряду, комплект обладнання домашньої сонячної електростанції встановлений у відповідача без достатніх правових підстав, тому має бути повернутий позивачеві.

Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви від 05.10.2022 про зменшення/збільшення розміру позовних вимог (а. с. 173-174, т. 1), просив суд зобов`язати ОСОБА_2 повернути в натурі ФОП ОСОБА_1 встановлений за адресою: АДРЕСА_1 комплект обладнання домашньої сонячної електростанції за переліком, що міститься у таблиці № 3 (у додатках); стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 27 491,36 грн - вартість згенерованої та спожитої за допомогою сонячної електростанції, встановленої за адресою: АДРЕСА_1 електричної енергії за період з 07.09.2021 по 31.01.2022, а також понесені судові витрати по справі.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем суду не надано достатніх, належних і допустимих доказів того, що відповідач набув спірне майно за рахунок позивача і він зазнав у зв`язку із цим матеріальних втрат.

Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 березня 2023 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 фактично понесені витрати на правову допомогу в розмірі 36 900 грн.

У стягненні гонорару успіху за досягнуті адвокатом результати під час надання правової допомоги в розмірі 67 599,00 грн відмовлено.

Не погодившись з вказаними рішеннями, представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Курило Ю. В. подала апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі на рішення суду, посилаючись на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ФОП ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції встановлено, що відповідач набув право власності на спірне майно на підставі статті 328 ЦК України згідно договору підряду № 002/01-21 від 26.01.2021, проте наявність укладеного між сторонами договору підряду та виконання платежів відповідачем в межах виконання за вищевказаним договором не є достатнім для висновків про набуття спірного майна у власність на підставі та у межах вказаного правочину.

На думку апелянта, укладений між сторонами договір є змішаним та містить як елементи договору купівлі-продажу, так і елементи договору підряду.

Вказує, що матеріалами справи та доданими до неї доказами підтверджуються доводи позивача стосовно того, що спірний комплект обладнання не співпадає з комплектом обладання, погодженого сторонами у Додатку № 1 до Договору підряду, що свідчить про те, що передача позивачем відповідачеві спірного обладнання відбувалася поза межами Договору та специфікації, а висновки суду про набуття відповідачем права власності на вказане майно у зв`язку з оплатою його вартості не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Вважає, що суд першої інстанції не проаналізував зміст та суть укладеного між сторонами договору підряду, не кваліфікував цей правочин з огляду на правові наслідки, які він породжував, а тому безпідставно послався на статтю 328 ЦК України як на правову підставу для вирішення спору, адже висновок про передачу майна позивачем відповідачеві в межах будь-якого правочину не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції припустився помилки, стверджуючи, що майно домашньої сонячної станції, яке наявне у відповідача, є менш потужним у порівняні з тим, яке відповідач мав отримати у відповідності до специфікації № 1 до Договору підряду.

Крім того, суд дійшов необґрунтованого висновку про неналежне виконання договору в частині того, що відповідач ОСОБА_2 самостійно замість підрядника оформлював необхідні документи та здійснював підключення сонячних панелей до загальної мережі, а також здійснював встановлення модему для дистанційного контролю вузла обліку, що не охоплювалося умовами договору.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення, представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Курило Ю. В., посилаючись на те, що матеріали справи містять два Договори про надання професійної правничої допомоги та два Акти виконаних робіт, які є різними за визначенням порядку розрахунку розміру гонорару адвоката та тривалості часу, витраченого адвокатом для надання юридичних послуг, вказує на те, що суд помилково поклав за основу та як доказ фактичного здійснення витрат на оплату правничої допомоги відповідачем на користь адвоката Клименко О. Ю. ту версію Договору та акту, що були додані до матеріалів відзиву на позовну заяву, а не до заяви про надання доказів про розмір судових витрат, при цьому належно не обґрунтувавши вказаний вибір.

Зазначає, що ці документи є суперечливими та змістом та не дозволяють суду встановити які саме умови сплати гонорару адвокату правової допомоги погодили між собою відповідач та його адвокат та скільки саме часу адвокат витратив на надання правової допомоги відповідачу станом на 09.05.2022, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 26 січня 2021 року між позивачем ФОП ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 , як підрядником, та відповідачем ОСОБА_2 , як замовником, укладено Договір підряду № 002/01-21, предметом якого є доставка обладнання і матеріалів та встановлення (монтаж) домашньої сонячної електростанції потужністю 40 кВт за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11-15, т. 1).

Пунктом 4.1. договору встановлено, що роботи виконуються із матеріалів підрядника та його засобами. Комплект обладнання домашньої сонячної електростанції обирається підрядником та погоджується із замовником у Додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 4.3. договору підрядник приступає до виконання робіт за умови погодження із замовником матеріалів та обладнання та підписання сторонами Додатку № 1.

Згідно пунктів 5.1., 5.2. ціна договору становить 633 746,25 грн, що є еквівалентом 22 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на 26.01.2021 - 28,1665 грн за 1 долар США. До ціни також включається відшкодування витрат підрядника та плата за виконану роботу.

Відповідно до пунктів 7.1., 7.2. договору підрядник зобов`язався розпочати виконання робіт протягом трьох робочих днів після поставки комплекту обладнання домашньої сонячної електростанції та виконати роботу до 25.04.2021 з правом затримки виконання або дострокового виконання роботи у термін до 10 робочих днів.

На виконання умов договору відповідачем ОСОБА_2 було сплачено позивачу 20 000 доларів США, що визнано сторонами по справі.

Виконуючи свої зобов`язання за договором підряду, позивач поставив за адресою м. Лубни, вул. Короленка, будинок 41 інший комплект обладнання домашньої сонячної електростанції та запропонував відповідачеві укласти додаткову угоду від 23.12.2021 до договору підряду із збільшенням ціни договору до 675 996 грн, що становить еквівалент 24 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на 26.01.2021 - 28,1665 грн за 1 долар США, та викладенням пунктів 1, 2 специфікації, що є Додатком № 1 до договору, у новій редакції, яку відповідач не підписав.

Заявляючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути у натурі встановлене обладнання домашньої сонячної електростанції та сплатити кошти за згенеровану електроенергію, позивач вказував на безпідставний характер набуття відповідачем даного майна та його обов`язок повернути таке обладнання і відшкодувати всі доходи, які він одержав або міг одержати від його використання за період з 07.09.2021 по 31.01.2022, відповідно до вимог статей 1212, 1213, 1214 ЦК України.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість у разі неможливості повернення, що передбачено статтею 1213 ЦК України.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна (абзац 1 частини першої статті 1214 ЦК України).

За змістом наведеної норми, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України - таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів (частина друга статті 509, пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю суттю укладений між сторонами договір є змішаним, оскільки містить елементи договору підряду та договору купівлі-продажу комплекту обладнання домашньої сонячної електростанції.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором (частини перша, друга статті 865 ЦК України).

Згідно положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 664 ЦК України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною четвертою, п`ятою статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20), від 31 березня 2021 року у справі № 363/3555/17-ц (провадження № 61-22274св19), від 31 травня 2023 року у справі № 686/1727/20 (провадження № 61-14762 св 21).

У справі, що переглядається, встановлено, що укладений між сторонами договір підряду № 001/01-21 від 26.01.2021 не втратив свою чинність, оскільки за процедурою, встановленою пунктами 14.3., 14.4., жодна із сторін не повідомила іншу сторону про розірвання договору в односторонньому порядку або відмову від договору та не порушувала відповідного спору в суді, а згідно пункту 14.1. у будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання договору відповідачем попередньо було сплачено позивачеві 20 000 доларів США та прийнято поставлений позивачем комплект обладнання домашньої сонячної електростанції, який встановлений на окремій конструкції у домогосподарстві відповідача ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 та приєднаний до електромережі АТ «Полтаваобленерго», що підтверджується наявними у справі письмовими доказами та сторонами не заперечується.

Відсутність згоди відповідача на укладення додаткової угоди № 1 до договору підряду № 002/01-21 щодо зміни предмету договору - комплекту обладнання домашньої сонячної електростанції та його вартості не свідчить про припинення зобов`язальних правовідносин сторін та неможливість вирішення спору за спеціальними нормами цивільного права, що регулюють такі правовідносини.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо поставки комплекту обладнання сонячної електростанції поза договором підряду відхиляються апеляційним судом, як необґрунтовані, оскільки, як вбачається з обставин справи, більш потужне обладнання, ніж передбачено додатком № 1 до договору, було поставлене позивачем за адресою: м. Лубни, вул. Короленка, будинок 41 саме на виконання ним своїх обов`язків підрядника за договором підряду, що виключає безпідставність набуття відповідачем такого майна. Допущене при цьому відповідачем (замовником) порушення зустрічного виконання щодо повної оплати договору з урахуванням внесення ним попереднього платежу за товар у сумі 20 000 доларів США не є еквівалентним переданому майну, про повернення якого просить позивач, та не дає підстав для застосування положень глави 83 ЦК України.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством та/або його неефективність для захисту порушеного права/інтересу позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Оскільки вимоги позивача про витребування встановленого за адресою: АДРЕСА_1 комплекту обладнання домашньої сонячної електростанції та відшкодування згенерованої електроенергії не відповідають характеру спірних правовідносин сторін та змісту порушеного права позивача, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , проте помилився щодо мотивів такої відмови, вдавшись до оцінки обставин виконання сторонами договору підряду, що не є предметом спору у цій справі, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає зміні у частині підстав відмови у позові з викладенням мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови.

Переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат відповідача на правничу допомогу адвоката, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до судових витрат.

За приписами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, та у разі відмови у позові такі витрати відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

У цій справі підставою для ухвалення додаткового рішення є приписи статей 137, 141, 270 ЦПК України і вимога представника відповідача щодо необхідності компенсації відповідачеві понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, що згідно вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що адвокат Клименко О. Ю. брав участь у справі, надаючи правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 у виді консультацій, складання процесуальних документів та представництва його інтересів у суді. При цьому, присуджуючи відповідачу 36 900 грн фактично понесених витрат на правову допомогу, суд взяв до уваги домовленість між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Клименком О. Ю. щодо фіксованого розміру гонорару адвоката щодо представництва інтересів у суді - 3 000 грн за один день судового засідання незалежно від його тривалості та визнав такі витрати доведеними.

Колегія суддів з такими висновками суду повною мірою погодитись не може з огляду на таке.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (стаття 19 Закону).

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, і суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У частині третій статті 141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, на що зокрема вказувала Велика Палата Верховного Суду у пункт 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), посилаючись також на ті самі критерії, які застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, Баришевський проти України, Меріт проти України та ін.).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи із вказаних критеріїв та фактичних обставин справи, які підтверджують надання відповідачу ОСОБА_2 правничої допомоги адвокатом Клименком О. Ю. та її обсягу, враховуючи також висновки суду про необґрунтованість заявлених до відповідача вимог та відмову у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду вважає, що стягнута судом першої інстанції сума судових витрат відповідача підлягає зменшенню до 15 000 грн, у зв`язку з чим змінює додаткове рішення суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо суперечливості поданих відповідачем доказів факту надання правничої допомоги адвокатом Клименком О. Ю. та витраченого останнім часу не спростовують, а встановлена у договорі про надання професійної правничої допомоги № 05/22 від 03.05.2022 вартість однієї години роботи адвоката у розмірі не менше, ніж 1 650 грн, не свідчить про непогодження сторонами розміру погодинної ставки гонорару адвоката та не вказує на відсутність у відповідача зобов`язання оплатити надані послуги, тож, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення з розподілу судових витрат.

Враховуючи наведене, судова колегія частково задовольняє апеляційні скарги представника позивача та змінює оскаржувані рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 та розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають компенсації відповідачу ОСОБА_2 в порядку розподілу судових витрат. В іншій частині оскаржувані рішення суду першої інстанції доводами апеляційних скарг не спростовуються та підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Курило Юлії Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2023 року та додаткове рішення цього суду від 16 березня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови та зменшивши розмір витрат, понесених відповідачем ОСОБА_2 на правничу допомогу адвоката, до 15 000 грн.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2023 року та додаткове рішення цього суду від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна