Справа № 450/2345/23 Провадження № 2-о/450/108/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до Пустомитівського районного суду із заявою, в якій просила встановити факт постійного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Мотивувала вимоги тим, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Муроване, Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 12 березня 1965 року. У 1984 році ОСОБА_2 отримав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_2 , однак такий втратив, а до компетентних органів не звертався. Згодом звернувся до Головного управління державної міграційної служби у Львівській області для отримання паспорта громадянина України, однак отримав усну відповідь про те, що в облікових даних про його особу відсутня відмітка про громадянство України, а для отримання паспорта громадянина України йому необхідно у встановленому законом порядку підтвердити свою приналежність до громадянства України шляхом підтвердження постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. У зв`язку з вищенаведеним просила заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 22 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 28 червня 2023 року представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 подала клопотання про допит свідків, яке задоволено протокольною ухвалою суду, та витребування доказів в Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області.

Ухвалою від 28 червня 2023 року клопотання задоволено та витребувано в Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області оригінал облікової карти з відомостями про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 липня 2023 року від представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Редчиць Д.І. надійшли письмові пояснення на заяву, у яких останній зазначив, що підтвердити факт постійного проживання заявника ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року не надається можливим, у зв`язку з відсутністю доказів, які містять таку інформацію.

05 липня 2023 року від представника заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Редчиць Д.І. надійшла відповідь на ухвалу від 28 червня 2023 року про витребування оригіналів документів, у якій останній вказав, що відповідно до наказу Державної міграційної служби України № 28 від 08 лютого 2018 року, доручення Державної міграційної служби України № Д/52/1-18 від 04 квітня 2018 року, а також плану заходів, Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області оригінал облікової карти з відомостями про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано на централізоване зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області.

В судовому засіданні 20 вересня 2023 року представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування доказів в Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області.

Ухвалою від 20 вересня 2023 року клопотання задоволено та витребувано в Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області оригінал облікової карти з відомостями про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 листопада 2023 року судом отримано належним чином засвідчену копію оригіналу облікової карти з відомостями про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали заяви та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 надали пояснення аналогічні викладеним у заяві та просили таку задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не подав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В силу положень ст. 315 ЦПК України, законодавцем наведено перелік, які саме факти можуть бути встановленні в судовому порядку, проте він не є вичерпним. Вказана норма передбачає встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт.

Згідно з ч.12 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказування у цивільних справах здійснюється за допомогою визначених засобів доказування, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В силу ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно поданої заяви, представник заявника ОСОБА_1 просить встановити факт постійного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.п. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

В силу пунктів 8, 9 Порядку для встановлення належності до громадянства України, відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, а також особа, яка проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але немає у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 березня 1965 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Муроване Пустомитівського (Львівського) району Львівської області.

Свідоцтвом б/н про закінчення допоміжної школи від 15 червня 1981 року стверджується, що ОСОБА_2 навчався в Львівській допоміжній школі-інтернаті № 104, яка знаходиться за адресою м. Львів, с. Брюховичі, Шевченківського р-ну.

З трудової книжки серії НОМЕР_3 від 25 липня 1983 року вбачається, що заявник ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Львівським заводоуправлінням м`якої покрівлі, яке згодом було перетворене у відкрите акціонерне товариство «ЛьвівПокІзол».

Відповідно до заяви про видачу паспорта б/н від 22 квітня 1982 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, що з дня народження по даний час ОСОБА_2 постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 , навчався в інтернаті та працював на території Львівської області. Він є одиноким, оскільки його близькі родичі померли.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, мотиви заяви про встановлення факту постійного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, з метою отримання паспорта громадянина України,знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України, ст. ст.1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2023 року.

Суддя Мусієвський В.Є.