КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/3433/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.

Провадження №22-ц/824/12991/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

26 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сушко Л.П., Олійника В.І.

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року перший заступник прокурора Київської області

в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Просив визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду та поновити його.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 5 скликання від 07 червня 2007 року відведено у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,15 га, на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на підставі вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 802483, який зареєстровано 09 липня 2009 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди. На даний час вищевказана земельна ділянка ОСОБА_1 не відчужувалась.

Згідно з інформацією Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 03 березня 2017 року № 01-01/73 спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель водного фонду, а саме за рахунок 25-метрової прибережної захисної смуги річки Горенка у межах Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до інформації Центральної геофізичної обсерваторії від 22 лютого 2017 року № 17-08/383 річка Горенка має статус природного водотоку, є правою притокою річки Ірпінь, згідно з класифікації річок України належить до малих річок та має площу водозабору 29,1 кв. м, прибережні захисні смуги річки Горенка становлять 25 м.

З огляду на викладене, рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 5 скликання від 07 червня 2007 року, яким відведено у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства, є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки річка Горенка є право притокою річки Ірпінь, яка, у свою чергу, є правою притокою річки Дніпро,

а, отже, відповідно до вимог статті 5 ВК України річка Горенка є водним об`єктом загальнодержавного значення.

Відповідно до положень статей 1, 88, 89 ВК України, статей 60, 61 Земельного Кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив. Ширина прибережних захисних смуг визначена положеннями частини другої статті 88 ВК України, частини другої статті 60 ЗК України та становить для малих річок 25 м від урізу води. Таким чином, спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду водного об`єкту загальнодержавного значення. При цьому чинне на час прийняття рішення сільською радою водне та земельне законодавство України взагалі не передбачало можливості відведення земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами природних водних об`єктів загальнодержавного значення, у приватну власність для будь-яких потреб, у тому числі і для ведення особистого селянського господарства.

Всупереч вимог статей 58, 59, 60, 61, 84 Земельного Кодексу України, статей 4, 6, 80, 85, 88, 89 Водного Кодексу України Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було відведено у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду у межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Горенка для особистого селянського господарства, де заборонено розорювання земель, а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив. Також спірна земельна ділянка Горенською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області відведена з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Крім того, спірне рішення сільської ради щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства прийнято у порушення вимог статей 60, 83, 118 ЗК України, статті 21 Закону України «Про основи містобудування», статей 3, 12 Закону України «Про планування і забудову територій», у порушення визначеного діючою містобудівною документацією функціонального призначення території, за рахунок озеленених територій загального користування, які не можуть передаватись у приватну власність.

Оспорюваним рішенням сільської ради і діями щодо передачі земельної ділянки у власність порушено право власності держави на землі водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного їх використання та відтворення.

Вказане відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури.

Крім того, перебіг строку позовної давності обчислюється з моменту, коли про порушення прав дізнався або мав дізнатись орган, уповноважений на здійснення відповідних функцій, а не прокурор. Проте у цьому випадку прокурор пред`явив позов в інтересах держави як позивач, оскільки Держгеокадастр та його територіальні органи здійснюють функції контролю за використанням та охороною земель всіх категорій та форм власності, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади щодо розпорядження землею.

Враховуючи викладене, перший заступник прокурора Київської області просив суд: визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду з цим позовом та поновити його, захистивши право; визнати незаконним та скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 5 скликання від 07 червня 2007 року щодо відведення у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,15 га, на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; визнати державний акт серії ЯЖ № 802483 на право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, виданий на ім`я ОСОБА_1 , недійсним.

Короткий зміст рішеннь суду

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. поновлено першому заступнику прокурора Київської області строк для звернення до суду з позовом.

Визнано незаконним і скасовано рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 5 скликання від 07 червня 2007 року «Про надання дозволу на передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 802483 від 09 липня 2009 року, виданий ОСОБА_1 , у тому, що він є власником земельної ділянки, площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Горенська сільська рада, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Стягнуто з Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на користь прокуратури Київської області витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції

виходив із того, що оспорюване рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 червня 2007 року порушує публічний порядок, оскільки виділенням спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 порушено право власності держави на землі водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель. При цьому, суд першої інстанції вважав за можливе поновити прокурору строк для звернення до суду із цим позовом, оскільки про необхідність захисту прав та інтересів держави у судовому порядку прокурору стало відомо лише у лютому-березні 2017 року за результатами опрацювання інформації Центральної геофізичної обсерваторії від 22 лютого 2017 року та інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем від 03 березня 2017 року № 01-01/73, якими підтверджено факт відведення спірної земельної ділянки у приватну власність за рахунок земель водного фонду.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що прокурором пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Порушення законодавства з боку державних органів не можуть бути підставою для порушення прав громадян, так як наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 року було скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний суд зазначив, що при ухвалені рішення апеляційний суд належним чином не дослідив обґрунтованість чи необґрунтованість позову, не з`ясував, чи віднесено спірну земельну ділянку, яку виділено у власність ОСОБА_1 , до земель водного фонду, чи відносилася вказана земельна ділянка до озеленених територій загального користування та чи мала сільська рада право її відчужувати у приватну власність. Не встановив з якого часу дізнався про порушене право.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що Держгеокадастр не має повноваження щодо звернення до суду, суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання про існування у прокурора повноважень для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги у цій частині і, як наслідок, не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 24 листопада 2017 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що існування у прокурора повноважень для представництва інтересів держави в цій справі не доведено.

Крім того, не враховано, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзивів на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні прокурор Недвига Н.О. заперечувала проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням 11 сесії 5 скликання Горенської сільської ради від 7 червня 2007 року «Про надання дозволу на передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » передано останньому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, розташовану на території села Горенка.

9 липня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 802483, відповідно до якого на підставі рішення Горенської сільської ради від 7 червня 2007 року 11 сесії 5 скликання ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га з кадастровим номером :01:009:0111, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах Горенської сільської ради.

З листа Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» від 3 березня 2016 року № 01-01/73 встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:009:0111 повністю накладається на землі водного фонду, а саме на водну поверхню малої річки Горенка та на її 25-ти метрову прибережну захисну смугу.

Зі змісту листа Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд» від 10 березня 2017 року за № 180 суди встановили, що відповідно до чинного генерального плану села Горенка територія земельної ділянки з кадастровим номером :01:009111 за функціональним призначенням відносяться до озеленених територій загального користування.

Позов у справі, судові рішення в якій переглядаються, подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги обґрунтовано тим, що, приймаючи оскаржуване рішення, Горенська сільська рада порушила норми чинного законодавства.

Прокурор у позовній заяві вказав, що він пред`явив даний позов в інтересах держави, враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель (Держгеокадастр), однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель (Держгеокадастр), не має повноваження щодо звернення до суду.

Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року було скасовано та зазначено, що з висновками повністю погодитись не можна.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Враховуючи, що перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Згідно з ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду і т. д.

Стаття 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом; підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Окрім, посилання на закріплене Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» та ЦПК України право прокурора звертатися з позовами в інтересах громадянина та держави, виходячи з приписів рішення Конституційного Суду України, прокурором має бути зазначено в чому полягає необхідність захисту таких інтересів, з їх обґрунтуванням відповідними доказами. Адже обидва суб`єкти, які за визначенням прокурора, уособлюють державу в цих правовідносинах, є право- і дієздатними, а отже, наділені відповідними процесуальними правами на подачу позову та участь в його судовому розгляді. Разом з тим, участь прокурора в цивільному процесі на боці таких осіб, порушує справедливу рівновагу сторін у судовому провадженні, а отже й принцип верховенства права.

Участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2018 року в справі № 927/880/17.

Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року скасовано, та зазначено що під час нового розгляду апеляційному суду належить врахувати викладене, надати належну оцінку зазначеному прокурором обґрунтуванню повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах держави; перевірити доводи апеляційної скарги в цій частині, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час подання позову, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Аналіз ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише удвох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Верховний суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави (частина третя статті 36-1 Закону № 1789-XII). За наявності зазначеної підстави з метою представництва держави прокурор має, зокрема, право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами (пункт 1 частини п`ятої зазначеної статті). Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою статті 36-1 Закону № 1789-XII, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення, зокрема, інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту (частина шоста вказаної статті).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatismutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 із змінами і доповненнями внесеними Постановами КМУ № 482 від 22.07.2016 та № 917 від 23.11.2016 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи.

Відповідно до п. 5-1 зазначеної Постанови посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 1 червня 2021 року у справі № 925/929/19 року зробила висновок про те, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

При цьому Велика Палата Верховного Суду не погодилась із доводами про те, що органи Держгеокадастру не наділені правом звернення до суду з відповідними позовними вимогами (пункт 113 постанови).

Так як Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи виступає як контролюючий орган, у розумінні ст.ст. 5, 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», а не як власник чи розпорядник спірної земельної ділянки.

А тому звертаючись з позовну заяву до суду й оскаржуючи, зокрема, рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на підставі якого ОСОБА_1 , набув у власність спірну земельну ділянку, прокурор самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у збереженні зеленої зони загального користування, яку не можна передавати у власність громадян для будівництва, та у збереженні прибережної захисної смуги згідно з абзацом другим частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду, набув статус позивача.

Тому необґрунтованим є довід апеляційної скарги про те, що Держгеокадастр може звертатись до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. А тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року без змін.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у Держгеокадастру відсутні повноваження щодо звернення до суду з відповідним цивільним позовом, прокурор пред`явив цей позов у інтересах держави саме як позивач.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко