ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 645/1602/21

провадження № 22-ц/818/593/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Носової К.В.

учасники справи:

позивач: керівник Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа: державний реєстратор: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора Міністерства юстиції України Христенко Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: державний реєстратор: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора Міністерства юстиції України Христенко Н.Л. про визнання незаконною та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на квартиру та визнання спадщини відумерлою, за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Харківська місцева прокуратура №3, в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд скасувати рішення державного реєстратора Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу Христенко Наталії Леонідівни за №15322325 від 02.07.2016 року про державну реєстрацію права власності громадянки ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), визнати відумерлою спадщину квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 , а також стягнути сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що Харківською місцевою прокуратурою №3 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000072 від 14.05.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. З ст. 190 КК України за фактом заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Харківської міської ради. 04.12.2009 за № 6-2872 між власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено договір довічного утримання та догляду, відповідно до п. 5 якого остання зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_2 , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Згідно вимог п. 1 вищезазначеного договору ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру, яка складається з 2-х жилих кімнат, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 42, 9 кв.м. Окрім того, відповідно до вимог п. 12 Договору та ст. 73 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання державним реєстратором Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) ОСОБА_3 за реєстраційним номером 9315977 накладено заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна (квартири за адресою: АДРЕСА_3 ) належну ОСОБА_1 до повного розірвання або припинення договору довічного утримання. Також, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2009 за № 24830043 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 23015097 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру на підставі договору довічного утримання від 04.12.2009 за № 6-2872. Разом з цим, Фрунзенським районним судом м. Харкова 19.12.2014 зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання вищезазначеного договору довічного утримання та нагляду. Встановлено, що за результатами розгляду зазначеної вище позовної заяви рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 у справі № 645/11152/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ; розірвано договір довічного утримання та догляду між останніми, посвідчений 04.12.2009 державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) Христенко Н.Л. за № 6-2872; знято заборону на відчуження квартири; визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вивченням матеріалів вказаної судової справи встановлено, що рішення суду від 28.09.2015 отримано особисто відповідачкою ОСОБА_1 12.10.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. справи 116), штрих-код Харків-158, 61 4. Відповідно до інформації Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27.05.2020 за № 3308/22.1-09 встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про смерть від 07.04.2016 за № 5418. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.01.2020 за № 58974781, виданої Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась. Разом з цим, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2020 за № 219005765 встановлено, що державним реєстратором Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Христенко Н.Л. 02.07.2016 за № 15261658 (після спливу 10 місяців з дати винесення Фрунзенським районним судом м. Харкова рішення у справі № 645/11152/14-ц) припинено обтяження та знято заборону на відчуження ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 за № 400 зазначено, що підставою для припинення зазначеного обтяження є: договір довічного утримання та догляду від 04.12.2009 за № 6-2872 та довідка про смерть ОСОБА_2 , серії та номер 4451/15-04-06, видана Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27.05.2016. В подальшому, державним нотаріусом Христенко Н.Л. 02.07.2016 за реєстраційним №15322325 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, оскільки попередня реєстрація права власності за ОСОБА_1 була у 2009 році. Тобто, фактично відбулося перенесення відомостей з одного реєстру до іншого. Заходи, спрямовані на забезпечення реального виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 у справі № 645/11152/14-ц позивачкою ( ОСОБА_2 ) аналізом відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не вживались. Разом з цим, Харківською місцевою прокуратурою № 3 встановлено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за № 645/2832/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 17 000, 00 грн. та процентів за користування грошовими коштами у розмірі 21179 грн. (справа надійшла до канцелярії суду 02.04.2015 року). Відповідно до заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.09.2015 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вищезазначених грошових коштів задоволено у повному обсязі. У подальшому, 29.10.2015 на адресу Фрунзенського районного суду м. Харкова у рамках судової справи № 645/2832/15-ц надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 від 21.10.2015 про перегляд заочного рішення від 16.09.2015, з додатком до якої долучено копію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 у справі № 645/11152/14-ц. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.09.2015 задоволено, вказане рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.06.2016 у справі № 645/2832/15-ц встановлено, що 02.06.2016 на запит суду з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла копія актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за №5418 від 07.04.2016, з якого вбачається, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно мотивувальної частини вищезазначеної ухвали суду від 09.06.2016 зазначено, що ОСОБА_1 до Фрунзенського районного суду м. Харкова скеровано заяву про зупинення провадження у справі № 645/2832/15-ц у звязку зі смертю ОСОБА_2 до залучення у справі її правонаступника, яку остання просила розглядати без її участі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.06.2016 у справі № 645/2832/15-ц заяву ОСОБА_1 було задоволено та провадження по справі зупинено. Разом з цим, у рамках судової справи № 645/2832/15-ц (аркуш справи 67) міститься заява позивача - ОСОБА_1 від 22.01.2016 щодо ознайомлення з матеріалами зазначеної судової справи. Згідно інформації довідкового листа до справи міститься запис ОСОБА_1 від 22.01.2016 про ознайомлення повністю з матеріалами судової справи 645/2832/15-ц, у тому числі із заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 від 21.10.2015 про перегляд заочного рішення від 16.09.2015. Таким чином, станом на 09.06.2016 ОСОБА_1 було достовірно відомо інформацію про смерть громадянки ОСОБА_2 та про факт ухвалення Фрунзенським районним судом м. Харкова 28.09.2015 рішення у справі № 645/11152/14-ц, про що 02.07.2016 останньою під час скасування арешту на квартиру не було повідомлено державного реєстратора Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Христенко Н.Л. В подальшому, за результатами розгляду справи № 645/2832/15-ц, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.11.2016 на підставі заяви представника ОСОБА_1 позовну заяву останньої до ОСОБА_2 залишено без розгляду. Таким чином, на думку позивача, з урахуванням наявної інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.01.2020 за № 58974781, видана Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою згідно якої після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить територіальній громаді м. Харкова, у зв`язку з чим, саме Харківська міська рада є належним позивачем по справі. Виходячи з правової природи відумерлості спадщини, підставою для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно є відповідне судове рішення, прийняте після спливу встановленого законом річного строку. Однак, проведення такої реєстрації на даний час унеможливлюється наявністю в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на це майно за ОСОБА_1 , що, в свою чергу, зумовлює спір про право власності. На думку позивача, рішення державного реєстратора - нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу Христенко Н.Л. від 02.07.2016 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (реєєстраційний номер нерухомого майна № 01) підлягає скасуванню, оскільки прийнято на підставі договору довічного утримання за № 6-2872 від 04.12.2019, який вже було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року позовні вимоги Харківської місцевої прокуратури №3, в інтересах держави в особі Харківської міської ради - задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу Христенко Наталії Леонідівни за №15322325 від 02.07.2016 року про державну реєстрацію права власності громадянки ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, щодо визнання спадщини відумерлою є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, що мають значення для справи, а також незастосуванням судом норм матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин (ст. ст. 377, 1277 ЦК України) та порушенням судом норм процесуального права (ст. ст. 2, 10, 13, 76-82, 89, 263-265, 33ч-335, 338 ЦПК України), що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання спадщини відумерлою судом зазначено, що позивачем не надано відомості про коло спадкоємців чи їх відсутність за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Між тим, з наданої нотаріальною конторою інформації встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась і свідоцтво про право власності на спадщину не видавалось, останнє і свідчить про те, що у померлої відсутні спадкоємці, що в свою чергу спростовує доводи суду про відмову у задоволенні позову про визнання спадщини відумерлою з вищенаведених підстав. Зазначає, що спірна квартира має ознаки відумерлої спадщини та остання має бути передана до комунальної власності Харківської міської територіальної громади. Наголошує, що Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова при зверненні до суду з позовною заявою обрано ефективний спосіб захисту та надано належні та допустимі докази того, що спірна квартира є відумерлою спадщиною. Зазначає, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.01.2023 № 71251557 та інформаційної довідки від 24.01.2023 (заповіти/спадкові договори) № 71251574 інформація щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина після смерті якої відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку зі смертю останньої - відсутня. Таким чином, станом на 12.03.2021 (дата направлення Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова позову на розгляд Фрунзенського районного суду м. Харкова), та на момент ухвалення судом першої інстанції рішення по справі так і по теперішній час, окружною прокуратурою доведено належними та допустимими доказами факт відсутності спадкоємців, за заповітом і за законом, з моменту відкриття 15.03.2016 спадщини, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наголошує, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення усупереч вимог статті 263 ЦПК України не надано належної правової оцінки наданому Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова та наявному в матеріалах судової справи № 6-15/1602/21 письмовому доказу - інформаційній довідці № 58974781 від 13.01.2020, у зв`язку з чим, зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, що позивачем не надано відомостей про коло спадкоємців чи їх відсутність за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Вважає, що судом першої інстанції не враховані висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 по справі № 640/23065/14, у постанові від 04.06.2020 по справі № 643/3144/17.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, а отже і переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання квартири АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем в позовній заяві не надано відомостей про коло спадкоємців чи їх відсутність за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000072 від 14.05.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. З ст. 190 КК України за фактом заволодіння квартирою АДРЕСА_1 (Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000072 від 14.05.2020 року).

Як вбачається з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.12.2008 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_2 (свідоцтво про право власності р№ НОМЕР_2 від 12.01.1999, свідоцтва про паво на спадщину р№5-1035 від 01.07.2008 року, р№5-1037 від 01.07.2008 року).

04.12.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір довічного утримання, посвідчений Державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальна контори Христенко Н.Л. реєстровий №6-2875.

Згідно вимог п. 1 вищезазначеного договору ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру, яка складається з 2-х жилих кімнат, житловою площею 27,6 кв.м., загальною площею 42, 9 кв.м.

Відповідно до п. 5 договору ОСОБА_1 зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_2 , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.12.2009 за № 24830043 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 23015097 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру на підставі договору довічного утримання від 04.12.2009 за № 6-2872.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2015 року (справа №645/11152/14ц, провадження 2/645/565/15) задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ; розірвано договір довічного утримання та догляду між останніми, посвідчений 04.12.2009 державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) Христенко Н.Л. за № 6-2872; знято заборону на відчуження квартири; визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про смерть від 07.04.2016 за № 5418.

Відповідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.01.2020 за № 58974781, видана Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.08.2020 за № 219005765 встановлено, що державним реєстратором Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Христенко Н.Л. 02.07.2016 за № 15261658 (після спливу 10 місяців з дати винесення Фрунзенським районним судом м. Харкова рішення у справі № 645/11152/14-ц) припинено обтяження та знято заборону на відчуження ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2020 за № 400 зазначено, що підставою для припинення зазначеного обтяження є: договір довічного утримання та догляду від 04.12.2009 за № 6-2872 та довідка про смерть ОСОБА_2 , серії та номер 4451/15-04-06, видана Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 27.05.2016.

02.07.2016 року за реєстраційним № 15322325 Державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Христенко Н.Л. проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, оскільки попередня реєстрація права власності за ОСОБА_1 була у 2009 році за реєстраційним № 15322325.

Отже, у дійсній цивільній справі ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру на підставі договору довічного утримання за № 6-2872 від 04.12.2019, який було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 року, що набрало законної сили 09.10.2015 року, тобто внаслідок очевидно незаконних дій.

Рішенням суду першої інстанції, в частині, що не оскаржується, скасовано рішення державного реєстратора - нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (колишня Перша Харківська ДНК) Харківського міського нотаріального округу Христенко Н.Л. від 02.07.2016 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (реєєстраційний номер нерухомого майна № 01), як таке, що прийнято на підставі договору довічного утримання за № 6-2872 від 04.12.2019, який вже було розірвано на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 року у справі №645/11152/14ц, провадження № 2/645/565/15, що набрало законної сили 09.10.2015 року.

Між тим, посилання суду на те, що позивачем не надано відомостей про коло спадкоємців чи їх відсутність за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття, а тому підстави для визнання вищевказаної квартири відумерлою спадщиною відсутні - є необґрунтованим.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Частиною другою статті 1277 ЦК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно із частиною третьою статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Харківська міська рада є особою, інтерес якої полягає у реалізації положень статті 1277 ЦК України та переходу спірної квартири у власність територіальної громади.

Відповідно до статті 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пред`являючи позов в інтересах Харківської міської ради, прокурор виходив з того, що укладенням оспорюваного правочу порушуються інтереси територіальної громади м. Харкова, які випливають із встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Харківська міська рада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на неї, покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі № 641/1689/15-ц, від 26.02.2020 року у справі № 640/17297/15-ц, від 09.02.2022 року у справі 640/23065/14.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У частинах першій, третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Наведеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок про те, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Отже, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), на яку посилається заявниця у касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради, прокурор обґрунтовував неналежне, на його переконання, здійснення захисту інтересів держави Харківською міською радою як уповноваженим органом, яка дізналася про порушення інтересів держави, проте не вжила жодних самостійних заходів представницького характеру з метою захисту прав держави на спірне нерухоме майно.

Отже, прокурор навів підставу для представництва інтересів держави, а саме факт незаконного вибуття спірної квартири у володіння інших осіб після смерті її законного власника за відсутності у нього спадкоємців, що порушило права територіальної громади на визнання спадщини відумерлою, та зазначив підстави для звернення до суду з позовом, бездіяльність Харківської міської ради та існування потреби у захисті порушених інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Із інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, що містяться в матеріалах справи вбачається, що у спадковому реєстрі не зареєстровано заповітів та спадкових договорів ОСОБА_2 , спадкова справа відкритою не значиться, отже заяв від осіб, які б прийняли спадщину не зареєстровано.

За адресою реєстрації та проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_3 , згідно відомостей Реєстру територіальної громади м. Харкова, який знаходиться у відкритому для суду доступі, окрім ОСОБА_2 інших осіб, зареєстрованих за вказаною адресою не значиться, отже відсутні підстави вважати, що наявні особи, що прийняли спадщину як такі, що були зареєстровані та проживали з ОСОБА_2 за однією адресою.

За змістом ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Отже, враховуючи встановлені обставини щодо відсутності спадкоємців спірного нерухомого майна, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання спадщини, а саме: квартири АДРЕСА_1 відумерлою.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права та враховуючи те, що апеляційним судом визнано спадщину відумерлою наявні підстави вважати, що перехід відумерлої спадщини у власність територіальної громади відповідає вимогам закону та здійснюється в інтересах суспільства, оскільки створює умови для реалізації повноважень та виконання завдань Харківською міською радою щодо передачі житла у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально вразливим категоріям мешканців територіальної громади.

Таким чином, здійснивши аналіз доводів апеляційної скарги із наданими сторонами по справі доказами, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення у відповідності до норм статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою, як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а апеляційна скарга, в свою чергу підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою - скасувати, ці позовні вимоги задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , відумерлою спадщиною.

Передати у власність територіальної громади м. Харків в особі Харківської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 листопада 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова