Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/4443/22

пр. № 2/336/429/2023

м. Запоріжжя 26 жовтня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Рижковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник -адвокат Лічман І.І.) до ОСОБА_2 (представник - адвокат Бахмут М.С.), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органи опіки та піклування: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, у якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 19.02.2021 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Має ще двох дітей від першого шлюбу, які проживають з нею. Оскільки відповідач схильний до емоційної неврівноваженості, нетерпимості до дітей від першого шлюбу, в березні 2022 року сторони прийняли рішення розійтися та жити окремо. Сумісна дитина, якій на той момент виповнилось 5 місяців, за їхньою взаємною згодою залишилась проживати разом з позивачем. З самого народження позивач повністю опікувалася інтересами і потребами дитини, піклувалася про неї, займалася її вихованням, слідкувала за розвитком та здоров`ям дитини. Зазначає, що ніколи не перешкоджала і не мала наміру перешкоджати спілкуванню дитини з батьком. Відповідач, після того, як пішов із сім`ї, до липня 2022 року не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився нею, і тільки в липні почав відвідувати дитину. 13 серпня 2022 року близько о 11-00 відповідач приїхав відвідати дитину, якій на той час було 9 місяців, забрав її на прогулянку за умови повернути до 20-00. В зазначений час дитину не повернув. Позивач звернулась до відділу поліції з відповідною заявою. Через кілька годин відповідач з дитиною був затриманий та знятий з потягу у м. П`ятихатки Дніпропетровської області.

З цього часу відповідач утримує дитину у себе, переховує.

Для позивача інтереси її дитини на першому місці, тому її хвилює в якому вона стані, чи здорова вона, адже дитині дев`ять місяців, вона потребує саме материнської уваги та піклування... У позивача є можливість займатись її вихованням та духовним розвитком, має з дитиною сильний емоційний зв`язок. Позивач має задовільний стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, забезпечена житлом, шкідливих звичок не має, у лікаря-психіатра та нарколога на обліку не перебуває та за допомогою до них не зверталась .

Крім того, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 -х років, тому має можливість забезпечити належний догляд за дитиною, правильне харчування, гігієну, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток і материнську любов і турботу.

Вказані обставини й зумовили звернення позивачки до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2022 р. було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2022 було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення її позову до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Визначено час та місце спілкування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , щотижня з 10-00 год. у четвер до 14-00 год. неділі, для чого зобов`язати батька названої дитини ОСОБА_2 передавати дитину її матері ОСОБА_1 за місцем проживання останньої у вказаний час у четвер щотижня.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2023 року зобов`язано районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з її матір`ю ОСОБА_1

9 лютого 2023 через канцелярію суду представником відповідача була подана у цій справі зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дитини з батьком. У зустрічному позові міститься клопотання про поновлення судом строку на його подання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2023 року у задоволенні заяви про поновлення строку на подання зустрічного позову з доданими до нього доказами відповідачу відмовлено та залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, з доданими до нього доказами.

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, надав письмові пояснення, в яких посилався на неналежний догляд дитини з боку позивачки, неналежні умови проживання для дитини, проти задоволення вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю заперечував.

У судовому засіданні сторона позивача наполягла на позові, а сторона відповідача на позов заперечила з викладених вище підстав.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Положеннями ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується. що сторони перебували у шлюбі з 19 лютого 2021 року, про що вбачається зі свідоцтва про їх шлюб від 19.02.2021 року.

Сторони мають малолітню дитину.

Так, згідно до свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 народилася в м. Запоріжжі ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З березня 2022 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

Обидві сторони працевлаштовані та мають постійне місце роботи.

У справі, яка розглядається, станом на день розгляду судом справи, донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з батьком - відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 22.12.2022 року спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . та встановлено, що житло складається з чотирьох кімнат, кухні , санвузлу, коридору. Умови проживання задовільні. В наявності необхідні меблі та техніка. Малолітня дитина мешкає у кімнаті разом з батьком. У кімнаті є окреме дитяче ліжко, шафа для речей з дитячим одягом. Для проживання, відпочинку та розвитку дитини створені належні умови. За даною адресою проживає мати відповідача ОСОБА_5 , яка є власником житлового приміщення.

Позивач також має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , про що слідує з її посвідки на постійне проживання.

За даними довідки від 17.08.2022 року позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району та отримує державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 , 2021 року народження, з 01.10.2021 року по 31.10.22024 року.

Згідно договору про користування майна та довіреності від 07.06.2023 року, фактичне місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 30.08.2022 року спеціалістами відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було обстежено умови проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 та встановлено, що житло складається з двох кімнат, кухні, санвузлу, коридору. У наявності необхідні меблі та побутова техніка. В спальні для малолітньої дитини є окреме дитяче ліжко, одяг, предмети догляду за немовлям, дитяче харчування, шафа для речей з дитячим одягом. В залі двоповерхове ліжко для старших дітей, іграшки , меблі. Для проживання, відпочинку та розвитку дитини створені належні умови, в квартирі чисто, прибрано, речі впорядковані. За даною адресою проживає мати позивача ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 , діти від її попереднього шлюбу - ОСОБА_7 , 2014 р.н., ОСОБА_8 , 2019 р.н.

Згідно листа Запорізького міського Центру соціальних служб ЗМР від 26.09.2022 рокую, спеціалістами відділу з метою здійснення оцінки потреб сім`ї було встановлено, що родина має гідні умови проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм. Діти забезпечені меблями, спальними місцями, канцелярськими приладдями, у дітей є ноутбук. В квартирі є для немовляти памперси, дитяче харчування, іграшки, ходунки, ванночка, горщик, стільчик для годування, одяг взуття за сезоном.

З характеристики на позивачку з місця проживання вбачається, що вона цікавиться своїми дітьми, є люблячою, та уважною матір`ю, проводить з дітьми дозвілля, діти виховані, завжди ввічливі, охайні, характеризується, як доброзичлива та неконфліктна людина.

Відповідно до сертифікатів про проходження наркологічного та психіатричного оглядів ОСОБА_1 на обліку у лікарів не перебуває.

Відповідно до інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 24.08.2022 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилась під наглядом педіатричної служби з народження. 04.01.2022 року позивачем була укладена декларація про вибір дитині лікаря-педіатра ОСОБА_9 , 31.03.2022 року позивачем було переукладено декларацію з лікарем-педіатром КНП «ЦПМСД № 4» ОСОБА_10 , а в березні дитина сторін змінила адресу та вибула з-під нагляду КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2». Історія розвитку дитини знаходиться на руках у матері.

Відповідно до інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 24.08.2022 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться під наглядом педіатричної служби КНП «ЦПМСД №4» з 31.03.2022 року, перебуває під наглядом у лікаря ортопеда та невролога. На прийом з дитиною з приводу захворювань, профілактичних оглядів, щеплень з`являлась виключно мати, яка виконує поради та рекомендації лікарів по догляду та лікуванню дитини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивачку та її родину знає багато років. Зазначила, що у період знаходження в шлюбі відповідач погано ставився до дітей позивачки від першого шлюбу, ображав їх. Ситуація не змінилась і після народження сумісної дитини. Відповідач дитиною не займався. Коли пішов з сім`ї, до дитини не приходив кілька місяців, не провідував, матеріально не допомагав. У липні 2022 року два рази приїжджав до дитини, позивачка не перешкоджала його участі у спілкуванні з донькою. 13 серпня 2022 року , в її присутності, взяв дитину погуляти і до теперішнього часу утримує дочку у себе, не надає можливості позивачці приймати участь у вихованні, перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Позивачка є гарною матір`ю, діти доглянуті, охайні, виховані. Вона багато уваги приділяє їх вихованню, дозвіллю. Як матір малолітньої дитини ОСОБА_3 , позивач самостійно опікувалася її інтересами і потребами, займалася вихованням, приділяла належну увагу доньці.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 (двоюрідна сестра відповідача) пояснила, що конфлікти у родині були із-за дітей позивачки від попереднього шлюбу, відповідач не працював, коли народилась сумісна дитина, жили на кошти матері позивачки. Зазначила, що не бачила, як позивачка ставилася до сумісної дитини. В теперішній час дитина проживає з відповідачем, він її доглядає.

Показання перелічених свідків не спростовані показаннями допитаних свідків з боку сторони відповідача, зокрема показаннями матері відповідача ОСОБА_5 , яка підтвердила суду, що позивач під час спільного проживання сторін проявляла себе справжньою матір`ю по відношенню до дитини сторін.

Судом встановлено та відповідними доказами підтверджено, що позивачка як матір дитини у належний спосіб здійснювала свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, забезпечувала дочку відповідними речами, предметами у відповідності до її вікових потреб, займалася її вихованням, , слідкувала за її розвитком та здоров`ям, проявляла любов та турботу.

Доказів щодо випадків ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законом обов`язків в частині забезпечення необхідних умов життя, та виховання дитини або вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, або інших обставин, які б впливали на неможливість проживання дитини з нею суду не надано.

У зв`язку з наведеним, судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, з якою малолітня ОСОБА_3 проживала від народження.

За результами психологічного дослідження КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР (лист від 02.05.2023 року) у позивача виявлено наявність психофізіологічного стресу через неможливість бачитися з молодшою донькою, проте психоемоційний стан позивача лишається стабільним, думки чіткі, структуровані, контроль над своїми емоціями і поведінкою зберігається.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування надала висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, яким встановлено доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 .

Суд критично ставиться до такого висновку органу опіки та піклування з огляду на те, що він є однобічним, не містить обґрунтувань доцільності визначення місця проживання дитини саме з батьком. Висновок не містить будь-якої оцінки проживанню дитини в сім`ї матері з народження, не містить відомостей, що нове середовище проживання з батьком та психологічна обстановка буде відповідати найкращим інтересам дитини .Вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Навіть, у судовому засіданні представник органу опіки та піклування не зміг пояснити суду мотиви, з яких виходив орган опіки та піклування при ухваленні висновку про визначення місця проживання дитини сторін саме з батьком, а не з позивачем.

Суд бере до уваги висновок комплексного психологічного дослідження, проведеного практичним психологом ОСОБА_16 , відповідно до якого надано розгорнутий аналіз впливу на процес розвитку малолітньої дитини відповідно до її вікової групи позбавлення контакту з матір`ю, формування її фізичного, психологічного здоров`я.

Так, відповідно до висновку комплексно-психологічного дослідження, позбавлення контакту з матір`ю дитини у віці до 1 року суттєво впливає на порушення психо-емоціонального розвитку дитини та веде до неможливості реалізувати первинні потреби дитини грудного віку. Відповідно дії ОСОБА_2 щодо насильного розлучення ОСОБА_3 з матір`ю мають насильницький характер (проявом психологічного та фізичного насильства), який викликає стрес та страждання як дитини, так і матері, перешкоджає розвитку психологічного благополуччя дитини, має негативний вплив на психо-емоційний, фізичний, когнітивний, руховий, мовленнєвий розвиток дитини, що є предпосилкою затримки психо-моторного розвитку або розвитку розладів аутичного спектру, веде в майбутньому до соціальної дезадаптації дитини на труднощів самореалізації у соціумі.

Факт розлучення дитини відповідного віку з матір`ю є ознакою психологічного, фізичного насильства та порушенням емоційних, моральних та психологічних норм у відношенні до дитини.

Суд констатує, що спори між батьками або особами що їх замінюють з приводу дітей, визначення їх прав та інтересів, в тому числі й спори щодо визначення місця проживання дитини, мають вагоме значення та відіграють у подальшому особливу роль у житті такої дитини, а отже суди або інші компетентні органи держави при розгляді таких справ мають приділяти особливу увагу якнайкращим інтересам такої дитини та досліджувати і оцінювати всі без винятку докази та обставини, які стосуються справи.

Матеріально-побутове забезпечення батьків має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки судам перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до кожного з ник, вік дитини та повинні виходити із якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Таким чином, визначення місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 повністю відповідатиме інтересам дитини.

При цьому, суд зауважує, що оскільки батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні сина і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання, то якнайкращі інтереси дитини на підтримання відносин з тим з батьків, хто проживає окремо, незважаючи на визначення місця проживання дитини з матір`ю є забезпеченими належним чином.

За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно вказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, враховуючи те, що судом позов позивачки задоволено повністю, то з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення сплачена нею сума судового збору у розмірі 1488,60 гривень - за подання позову та заяви про його забезпечення.

Інші судові витрати у справі не заявлялися та є відсутніми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 1, 7, 19, 141, 160, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органи опіки та піклування: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, про визначення місця проживання дитини.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488,60 гривень.

Визначена дата складання повного рішення суду - 03.11.2023 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В.Зарютін