Справа №:755/8876/22
Провадження № 2/755/771/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, ОСОБА_3 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просить суд:

1.Постановити рішення про тлумачення пунктів 1, 2, 12 Договору про сплату аліментів на дітей, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1425, розтлумачивши, що аліменти на ОСОБА_5 мають сплачуватись до завершення дії договору - до 07.11.2023, а також про тлумачення пункту 9 Договору розтлумачивши, що неустойка (пеня) в розмірі трьох відсотків від несплаченої суми аліментів має бути сплачена за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені;

2.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість з аліментів на утримання ОСОБА_5 за договором про сплату аліментів від 20.06.2018 №1425 у розмірі 103 000,00 грн.

3.Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість з аліментів на утримання ОСОБА_6 за договором про сплату аліментів від 20.06.2018 №1425 у розмірі 22 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, 03.03.2005 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюб, актовий запис №272. У шлюбі народились діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2015. 20.06.2018 сторони уклали договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1425. Відповідно до пункту 1 Договору - даний договір укладено батьками щодо сичати аліментів на дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пунктом 2 Договору передбачено, що за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 гривень 00 копійок щомісяця кожному з дітей. Аліменти повинні бути сплачені Батьком не пізніше 07 (сьомого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкриті на ім`я дітей рахунки: ОСОБА_5 рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Києві, МФО305299, ОСОБА_6 , рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Києві. МФО305299. Крім сплати суми аліментів, зазначених в п. 2 даного договору, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їх хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до пункту 12 договору, даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення ОСОБА_6 вісімнадцяти річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Проте, оскільки укладений сторонами договір не містить застереження, щодо того, що в частині сплати аліментів на сина ОСОБА_5 він діє лише до досягнення ним повноліття, а встановлює єдину загальну дату до якої він діє - 07.11.2023, остання вважає, що аліменти на ОСОБА_5 мають сплачуватися до 07.11.2023. Крім того, ОСОБА_5 продовжує навчання та навчається у Польщі в Технікумі в м. Білгораї за професією Технік організації реклами. Договір на утримання дитини, сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним. Взяті на себе обов`язки за вищевказаним договором відповідач виконував з порушенням встановлених строків та не у повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів. 12.05.2021 ОСОБА_3 отримала виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором про сплату аліментів на дітей у розмірі 29 000,00 грн. Однак, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2022 виконавчий напис, вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 1040, визнано таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене ОСОБА_3 вимушена звернутися до суду за захистом прав в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_5 та неповнолітньої дочки ОСОБА_6 .

Крім того, вважає необхідним просити суд розтлумачити пункти договору у відповідній частині, оскільки укладений сторонами договір не містить застереження, щодо того, що в частині сплати аліментів на сина ОСОБА_5 він діє лише до досягнення ним повноліття, а встановлює єдину загальну дату до якої він діє - 07.11.2023, позивач вважає, що аліменти на ОСОБА_5 мають сплачуватися до 07.11.2023. Вважає, що саме таке тлумачення договору буде здійснене в найкращих інтересах ОСОБА_5 , який продовжує навчання після досягнення повноліття і потребує матеріальної допомоги. Також, вважає за необхідне розтлумачити пункту 9 Договору про сплату аліментів на дітей, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1425, щодо того, що неустойка (пеня) в розмірі трьох відсотків від несплаченої суми аліментів має бути сплачена за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

У частині стягнення заборгованості з аліментів посилається на те, що оскільки договором про сплату аліментів була передбачена їх сплата на визначені рахунки дітей, але встановлено, що аліменти є власністю матері, то розмір заборгованості зі сплати аліментів розрахований на підставі виписок з рахунків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відкритих ОСОБА_3 у 2018 році у АТ КБ «Приватбанк» відповідно до вказаного призначення платежу.

21.09.2022 на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2022 позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором, залишена без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2022 відкрито провадження у цій справі, за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем отримано не було, а конверт із вмістом документів повернувся до суду із відміткою поштового відділення «зі слів охорони на даний час ніхто не проживає».

Представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 копію ухвали суду про відкриття провадження було отримано 01.11.2022, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

07.11.2022 до суду засобами електронної пошти надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про ознайомлення із матеріалами справи та видачу ухвали суду про відкриття провадження і примірника позову із додатками, на якій міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_2 з матеріалами справи 09.11.2022.

22.11.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшли клопотання про долучення доказів у справі.

Цього ж дня, до суду засобами електронної пошти надійшла заява ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про зміну реєстраційних даних у справі.

30.11.2022 до суду від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 надійшов відзив, з клопотанням про витребування доказів. У поданому відзиві стороною відповідача зазначено про те, що сторона відповідача не заперечує проти тлумачення договору від 20.06.2018, але категорично не згодна із запропонованою стороною позивача редакцією такого тлумачення, а також категорично заперечує проти стягнення заборгованості по аліментам у повному обсязі. Щодо вимог про тлумачення пунктів договору сторона посилається на те, що укладений договір регулює правовідносини щодо утримання дітей сторін по справі: по-перше, п.п. 1, 2, 12 та весь договір в цілому спирається на поняття «дитина», а відповідно до ст. 6 СК правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), а тому спираючись на загальноприйняте у сімейних правовідносинах поняття «дитина» можна стверджувати, що у договорі мова йде саме про аліменти на утримання неповнолітньої особи - дитини; по-друге, у п. 14 договору нотаріус роз`яснив сторонам положення чинного законодавства щодо порядку укладання договорів про сплату аліментів на дітей, підстав та наслідків визнання їх недійсними зміст ст. 203 ЦК, статей 157, 160, 180-197 Сімейного кодексу України. При цьому нотаріус сторонам ст. 198-201 СК не роз`яснював, отже, співставляючи різні частини правочину (п. 1,2 та 14) можна стверджувати, що волевиявлення сторін договору було спрямоване саме на врегулювання питання утримання дітей до досягнення ними 18-річного віку, а не на утримання дорослих дітей; по-третє, якби сторони дійсно бажали врегулювати питання про утримання сина та доньки не тільки до повноліття, а й надалі на час навчання, то ймовірно, що вони це зробили б не тільки щодо всиновленого ОСОБА_5 , а й щодо повнокровної ОСОБА_6 , бо в іншому випадку виявляється дискримінаційне ставлення батьків щодо своїх сина та доньки; по-четверте, якби сторони дійсно бажали врегулювати питання про утримання сина та доньки не тільки до повноліття, а й надалі на час навчання, то ймовірно, сторони б обумовили граничний вік отримання аліментів не 21 рік, а 23 роки, як це передбачено ст. 199 СК, за умови продовження навчання; по-п`яте, після досягнення повноліття відповідач аліменти ОСОБА_5 не сплачував, лише у 2021-2022 роках була погашена заборгованість по його аліментах до досягнення повноліття; по -шосте, на момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_5 в жодному навчальному закладі не навчається, проживає окремо від позивача у Польщі, де з дівчиною знімає квартиру та працює, отримує дохід. Наведені обставини свідчать про те, що в дійсності сторони бажали врегулювати питання утримання дітей до досягнення ними повноліття. Саме тому строк чинності договору був зазначений датою повноліття меншої дитини. Позивач, діючи недобросовісно та зловживаючи своїми правами отримувача аліментів, вирішив стягнути з відповідача ще й аліменти на повнолітнього сина без належних на те підстав. Наголосили на тому, що якщо позивач вважає, що має право на утримання з відповідача аліментів на повнолітнього сина з підстав ст. 199 СК, вона має право звернутися до суду з відповідним позовом.

У частині тлумачення пункту 9 Договору зазначено, що відповідно до п. 9 договору у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів. При цьому сторони не узгодили, проміжок часу, за який такий розмір пені нараховується (на день, тиждень, місяць чи рік). Цивільним законодавством у регулюванні цивільних правовідносин презюмується юридична рівність, справедливість, добросовісність та розумність, (ст. 1,3 ЦК) Доводи позивача про те, що «неустойка, передбачена договором має бути сплачена за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені» не відповідають наведеним нормам. В даному випадку відповідач ставиться у нерівне становище порівняно з позивачем та звичайними правилами про стягнення пені за прострочку виконання грошового зобов`язання: відповідач повинен нести троєкратно збільшену відповідальність (неустойка 3% на день порівняно з 1% на день за звичайною практикою), такій мірі відповідальності відповідача не кореспондується відповідна міра відповідальності позивача (наприклад, неустойка за нецільове використання аліментів, ненадання відповідачу оновлених даних про банківські рахунки дітей, порушення вимоги про проживання дітей разом з позивачем з продовженням утримання аліментів у її власність тощо). А тому, під час підписання цього договору саме з ініціативи відповідача фраза «за кожен день прострочення» була видалена з тексту договору, мова йшла про неустойку в 3% від суми заборгованості взагалі. Тобто фактично це є штраф, який також є неустойкою. Зазначення у п. 9 договору слова «пеня» пов`язано з тим, що нотаріус не роз`яснила відповідачу різницю між поняттями «неустойка (штраф)» та «неустойка (пеня)», а він сам не є юристом і не розуміє цих тонкощів. Зауважили, що час, протягом якого, на думку позивача, має стягуватися неустойка (до моменту звернення до суду чи до моменту ухвалення рішення по справі тощо) вирішується саме у позові про стягнення неустойки, а не в межах тлумачення п. 9 договору, який такі правовідносини не регулює. В межах даної справи вимоги про стягнення з відповідача неустойки не заявлено. Наголосили на тому, що умову договору про сплату неустойки по 3% від суми заборгованості за кожен день прострочення відповідач не узгоджував і на таких умовах договір би не підписав.

У частині стягнення заборгованості по аліментам стороною відповідача було зазначено, що доданий до відзиву розрахунок сплачених аліментів свідчить про те, що заборгованість зі сплати аліментів відповідно до договору від 20.06.2018 відсутня та наявна невелика переплата. Порівняння розрахунків по сплаті аліментів, наданих позивачем та відповідачем свідчать про наступне: а) позивач частину платежів «забула» зазначити, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами та недобросовісність позивача; б) позивач частину сплачених аліментів не враховує як аліменти, зазначаючи їх як «інші надходження на картковий рахунок від відповідача», але три цьому не надає жодного обґрунтування чому ці кошти не враховані та яка їх правова природа. Внаслідок цього позивач вигадала неіснуючу заборгованість відповідача на сина в розмірі 103 тис. грн. та на доньку в розмірі 22 тис. грн.

08.12.2022 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у справі № 755/8876/22, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 08.12.2022, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання.

08.12.2022 до суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи 08.12.2022.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2022 клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , про витребування доказів задоволено та витребувано в AT «Комерційний банк «Приватбанк» відомості.

14.12.2022 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , у якій остання, на противагу доводів, викладених у відзиві, зазначила, що позивач відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві та наполягає на тому, що при укладенні договору позивач розуміла зміст цього договору таким чином, що він регулює відносини щодо сплати аліментів до 07.11.2023 року, а після настання цієї дати - питання сплати аліментів на двох повнолітніх дітей буде врегульоване додатково. Враховуючи, що відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, саме таке тлумачення договору відповідатиме найкращим інтересам ОСОБА_5 , який продовжував навчання після досягнення повноліття і потребує матеріальної допомоги. Посилання на те, що відповідач не сплачував сину аліменти після досягнення повноліття не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідач взагалі перестав сплачувати сину аліменти ще у листопаді 2018 року, і частково сплатив заборгованість лише 23.02.2022 у розмірі 36 000,00 грн., після того як позивач ініціювала стягнення заборгованості отримавши виконавчий напис нотаріуса. Той факт, що у зв`язку з навчанням син ОСОБА_5 переїхав до Польщі і фактично проживав не в одному приміщенні з матір`ю ніяким чином не нівелює той факт, що перебував на повному утриманні позивача, і навчання також оплачувалось позивачем. Адже, як видно з наданих документів, як позивачем, так і відповідачем, аліменти відповідач не сплачував з грудня 2018 року.

Тлумачення пункту 9 Договору, як на тому наполягає відповідач, поставить позивача у нерівне і вкрай невигідне становище порівняно з тим, якби аліменти стягувались на підставі закону, а не на підставі договору, з урахуванням тлумачення запропонованого відповідачем. Посилання на те, що позивач невчасно надала інформацію про нові рахунки є лише спробою уникнути відповідальності, адже відповідач має можливість спілкуватись з дітьми безпосередньо, гроші надсилались на картки дітей, і в той момент, коли відповідач був зацікавлений у тому щоб перерахувати кошти, він перерахував борг у розмірі 36 000,00 гривень безпосередньо на рахунок позивача, а не на рахунок сина, і позивач визнає отримання цієї суми і не заперечує цього. Факти нецільового використання аліментів не були встановлені, а тому посилання нецільове використання це лише маніпуляції відповідача. Умову договору про сплату штрафу у розмірі 3% від несплаченої суми аліментів не визнає позивач, і при підписанні договору вона розуміла цю умову саме як неустойку.

Відповідно до умов договору аліменти, які сплачуються на ОСОБА_5 і ОСОБА_6 є власністю матері. В той же час, за умовами договору кошти перераховувались безпосередньо на рахунки дітей. Тому, платежі, які надходили із відповідним призначенням платежу «аліменти» були аліментами, які відповідач сплачував відповідно до умов договору і були власністю позивача. Грошові кошти, які надходили дітям від батька без призначення платежу «аліменти» були власністю дітей і використовувались дітьми на власний розсуд. Щодо платежів, які начебто були перераховані позивачу у межах ВП №65852006, то відповідно до наданих документів кошти були перераховані на рахунок Дніпровського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Щодо платежів у розмірі 5000,00 грн. від 02.03.2022, 3000,00 грн. від 06.04.2022; 4000,00 грн. від 12.07.2022, 4000,00 грн. від 06.10.2022- то в жодному з цих платежів не зазначене призначення, а саме що це кошти спрямовані на сплату аліментів. Кошти у розмірі 5000,00 грн. від 02.03.2022, 3000,00 грн. від 06.04.2022 надійшли на картку сина ОСОБА_5 та враховуючи обставини воєнного стану розцінювались ним не як заборгованість за аліментами, а як кошти надіслані батьком йому особисто. Платежі у розмірі 4000,00 грн. від 12.07.2022, 4000,00 грн. від 06.10.2022 були надіслані на особистий рахунок позивача без зазначення призначення платежу «аліменти» та були подарунками до дня народження дітей ( ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 ). Платіж у розмірі 4000,00 грн. від 19.05.2022 надійшов на рахунок доньки ОСОБА_6 та відображений у розрахунку, доданому до позовної заяви, як кошти що надійшли особисто ОСОБА_6 . Враховуючи викладене, позивач відхиляє усі викладені у відзиві доводи та підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

18.01.2023 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про долучення доказів поштового відправлення.

Цього ж дня, до суду надійшов лист АТ КБ «Приватбанк», у якому Банком повідомлено про отримання ухвали суду від 08.12.2022 та неможливість подання доказів в строк, встановлений в ухвалі суду.

24.01.2023 засобами електронної пошти до суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів, прийняття та долучення доказів, а також витребування доказів та заява про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у справі № 755/8876/22.

24.01.2023 до суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана судом в ухвалі суду від 08.12.2022 інформація, до якої долучений носій у вигляді CD-R диску.

20.02.2023 ухвалою, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, клопотання представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про поновлення строків на подання доказів залишено без розгляду; докази, долучені до клопотання - долучено до матеріалів справи та задоволено клопотання про витребування з Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформацію про те, чи були відрахування із доходів боржника ОСОБА_4 , здійснені ДП Обслуговування повітряного руху України на рахунок Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) UA0700160 в межах ВП 65852006 перераховані ОСОБА_3 із зазначенням дати та суми переказу.

20.02.2023 до суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи 20.02.2023.

20.02.2023 Дніпровським районним судом м. Києва було направлено до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) лист на виконання ухвали суду від 20.02.2023.

Цього ж дня, Дніпровським районним судом м. Києва було направлено до АТ КБ «Приватбанк» лист, у якому вказано про необхідність виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2022 у належний спосіб, а саме: надати довідку у паперовій формі, засвідчену належним чином уповноваженою особою Банку та скріплену печаткою Банку про рух коштів (будь-які зарахування та списання) по рахункам, відкритим в AT «Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за період 20 червня 2018 року - по 31 жовтня 2022 року. Якщо за такими довідками про рух коштів буде вбачатися перерахування коштів від фізичних чи юридичних осіб на такі рахунки, прошу деталізувати: хто є платником за таким переказом, на яку суму та призначення такого платежу (коментар до платежу).

21.03.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання/заява державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І.

28.03.2023 до суду надійшли листи АТ КБ «Приватбанк», Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також з АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана судом в ухвалі суду від 08.12.2022 та на виконання листа суду від 20.02.2023 інформація.

10.04.2023 до суду надійшов лист АТ КБ «Приватбанк».

18.04.2023 до суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами справи 17.05.2023.

24.04.2023 до суду засобами електронної пошти надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи, на якій міститься відмітка про ознайомлення помічником адвоката ОСОБА_2 - Сікорською Н.М. на підставі доручення з матеріалами справи 26.04.2023.

22.05.2023 засобами електронної пошти до суду від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 надійшла заява про виклик свідків та заява про прийняття розрахунку заборгованості ОСОБА_4 з аліментів на ОСОБА_10 та врахування його при визначенні заборгованості зі сплати аліментів.

Інших заяв по суті справи від сторін не надійшло.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором та призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі, в судове засідання викликано сторони по справі.

11.07.2023 до суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь.

14.07.2023 до суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на лист суду.

25.07.2023 до суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист.

27.07.2023 Дніпровським районним судом м. Києва направлено лист до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про виконання ухвали суду від 08.12.2022 у повному обсязі.

27.07.2023 до суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана судом інформація у вигляді виписки по рахункам за період 20.06.2018-31.10.2022.

28.07.2023 до суду з АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана судом інформація у вигляді виписки по рахункам за період 20.06.2018-31.10.2022.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2023 заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про участь позивача у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено та постановлено дозволити позивачу ОСОБА_3 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором, брати участь у судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи. Додатково по суті позовних вимог пояснила суду, що дійсно між сторонами був укладений договір по сплату аліментів на дітей. Сторонами у договорі було погоджено, що договір діє до 07.11.2023. Наприкінці 2018 року відповідач перестав сплачувати аліменти на ОСОБА_5 , а на доньку сплачував у подвійному розмірі, але потім припинив сплачувати і доньці. Утворилась заборгованість, щодо якої було отримано виконавчий напис, який у подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню. У подальшому відповідач сплатив частково заборгованість по ОСОБА_5 у розмірі 36 000 грн., при цьому, виконавчою службою також було стягнуто 2 156,05 грн. та 1302,65 грн. Позивач вважає, що сплата аліментів відповідачем з призначення платежу «аліменти» є дійсно аліментами, а ті платежі, які не мали призначення платежу, використовувалися дітям на власний розсуд і вважались їх власністю, до якої позивач не втручалась. Позивач вважає такі перекази від відповідача подарунками дітям або допомогою. Сторонами у договорі не було визначено за який період слід нараховувати неустойку, тому слід встановити про 3% за кожен день прострочення. Позивач, з приводу неточностей в договорі щодо стягнення пені, стало зрозуміло під час отримання вже правової допомоги, при цьому під час укладання договору саме відповідач запропонував таку редакцію договору, а позивач погодилась. Сторони договору не зверталися до нотаріуса щодо виправлення у договорі неточностей з приводу визначення розміру пені. Дітям від відповідача надходили кошти без призначення платежу, але позивач не ставила питання про їх цільове призначення та про доцільність повернення, оскільки вважала, що діти мають розпоряджатися такими коштами на власний розсуд. Банком дітям були змінені карткові рахунки, про що позивач не повідомляла відповідача, вважала, що це мають зробити діти, бо із відповідачем позивач спілкується вкрай рідко.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила суду, що позивачем було запропоновано редакцію договору, який у подальшому було підписано у нотаріуса. Відповідач лише запропонував редакцію по пені, а позивач на неї погодилась. Відповідач ніколи б не погодився на пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення, оскільки така умова договору була б несправедливою, оскільки договором не передбачено жодної відповідальності самої позивачки. Домовленостей між батьками, щодо сплати аліментів на повнолітнього сина не було, а якби мали, то погодили б їх у договорі. Відносини у відповідача із сином після розлучення стали негативними, вони не спілкуються. Рахунки у дітей для сплати аліментів були змінені, про що відповідача ніхто не повідомив. У подальшому відповідач отримав від позивача рахунок та сплачував на нього подвійну суму. Потім, коли позивачем було отримано виконавчий напис, відповідачу стало відомо про зміну рахунків. Відповідач не знав, що потрібно вказувати призначення платежу. Заборгованості по аліментам не існує, існує переплата по ОСОБА_5 . Твердження позивача про те, що кошти без призначення платежу та сплачені дітям, є їх власністю, вважає безглуздими, оскільки жодних інших зобов`язань ні між сторонами, ні між батьком дітьми, не було. Позивач жодного разу не зверталась до відповідача із вимогою про погодження умов договору, про їх тлумачення чи про інший порядок виконання.

Суд, вислухавши пояснення представниць позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 20.06.2018 між ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_3 (мати) було укладено договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1425 (далі - Договір).

Згідно п. 1 Договору, даний договір укладено батьками щодо сплати аліментів на дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Відповідно до п. 2 Договору, за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісяця кожному з дітей. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 07 (сьомого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкриті на ім`я дітей, реквізити яких визначені цим договором.

Згідно п. 5 Договору, аліменти, одержані на дітей, є власністю матері і мають використовуватися за цільовим призначенням. Діти мають право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для їх утримання. У разі смерті матері аліменти є власністю дітей.

Відповідно до п. 8 Договору, розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дітей, визначений у даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, або в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 9 Договору, у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів.

Відповідно до п. 12 Договору, даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення ОСОБА_6 вісімнадцяти річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1040, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 у розмірі 29 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.06.2022 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталії Володимирівни, головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю та ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 1040.

Вирішуючи позовні вимоги про тлумачення пунктів 1, 2, 9, 12 Договору про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 та стягнення заборгованості з аліментів за договором, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Положення статті 627 ЦК України, визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини другої 213 та 637 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину або умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною 3 цієї норми, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

За змістом ч. 4 ст. 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частини у способи, передбачені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може створювати нових умов, а може тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.

З огляду на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Суд при вирішенні спірних правовідносин бере до уваги доводи сторін про те, що потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов, оспорюванням його наявності, а також змісту понять, які в ньому використані, або його правової природи.

Під час судового розгляду справи, судом не було встановлено необхідності в тлумаченні заявлених пунктів договору, оскільки такі умови погоджені сторонами, упродовж тривалого часу виконувались та сторони не заявляли про неможливість виконання договору на погоджених умовах. Суд позбавлений можливості втручатися у договірні зобов`язання сторін, які відображені відповідними істотними умовами договору та трактувати їх на користь будь-якої сторони. Умови договору підлягають тлумаченню, якщо вони ускладнюють або унеможливлюють виконання умов договору, проте судом не було встановлено такого за текстом договору про сплату аліментів.

Суд доходить до висновку, що у змісті договору про сплату аліментів на дітей відсутні будь-які формулювання, які б ускладнювали виконання цього договору, оскільки сторони не заперечують обізнаності з умовами договору щодо способу його виконання, а також враховуючи те, що сторони приступили до виконання і тривалий час виконували умови договору без будь яких заперечень, тому підстав для тлумачення умов договору немає.

З`ясування судом обставин відповідності чи невідповідності договору вимогам закону, зокрема стосовно визначення сторонами договору його умов, не є предметом судового розгляду в межах вирішення спору про тлумачення змісту правочину за правилами ст. 213 ЦК України.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне вказати про те, що строк дії договору визначений сторонами у договорі визначався з урахуванням того, що аліменти мають сплачуватися на двох дітей, які є різного віку, відтак помилковим є твердження позивача про те, що аліменти на сина мають сплачуватися і після досягнення останнім повноліття, оскільки такі судження порушують закони логіки в частині того, що аліменти на сина будуть стягуватися після повноліття до спливу строку дії договору про сплату аліментів на дітей, а аліменти на доньку мають сплачуватися до досягнення останньою повноліття. У цій частині суд вважає такого наголосити на положеннях ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Визначальним у розрізі спірних правовідносинах, в межах укладеного договору про сплату аліментів на дітей, є те, що аліменти сплачуються на дитину. Дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

У іншій частині, щодо пункту 9 Договору, суд доходить до висновку, що такий пункт є зрозумілим для сторін, погоджений останніми, під сумнів сторонами не ставився, відтак тлумачення не потребує.

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, договір про сплату аліментів на дітей був укладений сторонами 20.06.2018 і виконувався сторонами, зокрема батьком в частині сплати аліментів, без будь-яких суперечностей або неясностей. У подальшому, ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за договором про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 у розмірі 29 000,00 грн. 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1040, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 у розмірі 29 000,00 грн. Проте, рішенням суду від 02.06.2022 у справі № 755/13639/21 зазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відтак, встановлені обставини рішенням суду від 02.06.2022, яке набрало законної сили 05.07.2022 у межах цивільної справи № 755/13639/21 є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи.

Даним судовим рішенням встановлено, що позивачем ( ОСОБА_4 ) на виконання умов договору про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною, зареєстрований за № 1425, виконувались аліментні зобов`язання, передбачені даним договором, шляхом перерахування коштів на рахунки дітей позивача, що підтверджується квитанціями.

Убачається, що упродовж тривалого часу батьком виконувались зобов`язання за договором про сплату аліментів на дітей, на погоджених сторонами умовах, що відображені в укладеному договорі, про тлумачення деяких пунктів позивач просить суд. Згодом, позивач звернулась до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за договором про сплату аліментів, який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, з підстав того, що нотаріусом не було встановлено безспірності заборгованості, а сплата аліментів батьком підтверджується відповідними квитанціями.

Суд, у межах розгляду даної цивільної справи, вирішуючи вимоги про наявність заборгованості за договором про сплату аліментів, доходить тотожних висновків, оскільки судом було встановлено, що підтверджується відповідними належними та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи про те, що батьком аліментні зобов`язання виконувались на умовах, погоджених батьком та матір`ю в договорі від 20.06.2018. Судом встановлено, інших зобов`язань, окрім договору про сплату аліментів на дітей, зокрема договірних, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було укладено, відтак доводи позивача про те, що кошти, які надходили на її рахунки без призначення платежу «сплата аліментів», є необґрунтованими та безпідставними, оскільки не ґрунтуються на засадах добросовісності та обов`язковості виконання умов договору сторонами.

Крім того, судом встановлено, що рахунки дітей, на які за умовами договору мали сплачуватися та відображені в умовах договору, були у подальшому змінені, проте ані позивачем, ані дітьми відповідачу про такі обставини повідомлено не було, що свідчить про порушення позивачкою, ОСОБА_3 , як стороною договору, принципу економічності і співробітництва. У той же час, упродовж 2019 року, відповідачем ОСОБА_4 аліменти на дітей сплачувались на картку доньки, ОСОБА_6 , у подвійному розмірі, про що донькою було повідомлено позивача та остання про це вказала суду, що підтверджується відповідною банківською випискою по рахунку ОСОБА_5 , наявною у матеріалах справи, відтак доводи позивача про те, що аліменти на сина ОСОБА_5 відповідачем не сплачувались, а кошти у більшому розмірі, що сплачувались на рахунок доньки ОСОБА_6 є подарунком або кишеньковими коштами є помилковим. Не можуть братися судом до уваги доводи позивача про те, що відповідні грошові перекази від відповідача на рахунки дітей без призначення платежу не є аліментами, а є подарунками, та їх слід віднести до заборгованості, оскільки умовами договору визначено, що аліментні платежі здійснюються батьком на рахунки дітей, відтак такі платежі є аліментами. В подальшому, відповідачем наявна заборгованість була сплачена, що підтверджується відповідною банківською випискою по рахунку ОСОБА_3 , наявною у матеріалах справи. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях договору, тому не підлягають задоволенню.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_4 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором, у зв`язку з безпідставністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За вимог п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені відповідачем та встановити строк на подання доказів щодо їх розміру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213, 610, 626, 627, 638, 640 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 82, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором - відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача на 01.11.2023 на 10:00 год., в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва (м. Київ вул. Пластова, 3 кб. 39).

Встановити відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат - до 10:00 год. 23.10.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30.10.2023.

Суддя: