Провадження № 22-ц/802/1009/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Роз`яснено позивачу, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

На адресу суду 04 вересня 2023 року надійшла заява представника відповідача з проханням ухвалити додаткове судове рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у компенсації здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновки суду є надуманими, не відповідають обставинам справи та порушують норми процесуального права, просить ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви щодо розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Волиньелектрозбут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а ухвалу суду без змін.

Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені судом про час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за таких обставин не здійснювалось, відповідно до ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з наступних підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З аналізу вищенаведеного слідує, що у разі закриття провадження у справі судові витрати на користь відповідача присуджуються виключно у разі встановлення необґрунтованості дій позивача.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд встановив, що звертаючись до суду саме в порядку цивільного судочинства, позивач керувався наявними в нього відомостями про вид договірних відносин з відповідачем, а саме - зазначення його у договорах як фізичної особи-громадянина, а не підприємця. Обставини реєстрації відповідача фізичною особою-підприємцем та використання поставленої позивачем електроенергії в господарських цілях з`ясувалися під час розгляду цієї справи. В матеріалах справи відсутні достовірні відомості того, що позивач знав про господарських характер відносин між сторонами до звернення в суд. Крім того, приватно-правовий спір не вирішений по суті та продовжує існувати між сторонами. З огляду на відсутність необґрунтованості дій позивача під час звернення до суду в порядку цивільного, а не господарського судочинства, суд вважав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу безпідставною.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, з огляду на таке.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (частина друга статті 255 ЦПК України).

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2023 року провадження у справі було закрите на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, застосуванню підлягають загальні положення цивільного процесуального законодавства, а саме стаття 142 ЦПК України.

Вирішуючи питання за заявою представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки сам факт звернення останніх до суду за захистом порушеного права, а також їх дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами, їх дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою їх обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

З огляду на обставини справи, доводи, зазначені в заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

У заяві про стягнення судових витрат у розмірі 5000,00 грн, пов`язаних із правовою допомогою, заявник не зазначив, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із закриттям провадження у справі. У заяві вказано на норми ЦПК України, а також зазначено, що позивачі, заздалегідь усвідомлюючи, що спір відноситься до господарської юрисдикції та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, подали позовну заяву саме до Луцького міськрайонного суду, що спонукало відповідача здійснити витрати, пов`язані з розглядом справи, внаслідок їхніх необґрунтованих дій.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивач чинив умисні необґрунтовані дії звертаючись до суду з позовом за правилами цивільного судочинства та зловживали своїми правами.

Закриття провадження у справі не підтверджує ані відсутність спору позивача з відповідачем, ані відсутність предмета спору, ані свідоме порушення позивачами правил суб`єктної юрисдикції, а відтак відсутні підстави для покладення на позивачів витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права, тому колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді :