Справа № 461/4773/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицького В.В.
Провадження № 22-ц/811/1542/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника позивача адвоката Заяць Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Іськіва Івана Зіновійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2023 року у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятого приміщення,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в особі представника Мотова Євгена Геннадійовича, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятого приміщення.

В обґрунтування заявленого позову покликалися на те, що у будинку АДРЕСА_1 знаходиться нежитлове приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м?, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова, в особі Львівської міської ради. У процесі здійснення своїх повноважень, позивачу стало відомо, що вищезазначене приміщення комунальної власності незаконно утримується та використовується мешканцями квартири АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 24.06.2022 року ЛКП «Княже місто», яке є балансоутримувачем спірного приміщення, листом №4-3101-14874, повідомило позивача про те, що нежитлове приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м? у вказаному будинку самовільно захоплені мешканцями квартири АДРЕСА_2 . Незаконне володіння відповідачами об`єктом комунальної власності порушує права органу місцевого самоврядування та не дозволяє у повній мірі розпоряджатися вказаним об`єктом, вирішувати питання про подальше користування ним, тощо. У зв`язку з наведеним, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради просили позов задовольнити та зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м?, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі по 1240 грн. 50 коп., з кожного.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив адвокат Іськів Іван Зіновійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно с незаконним та необґрунтованим.

Покликається на те, що підвальне приміщення є допоміжним приміщенням, а отже належить на праві спільної сумісної власності громадянам, які є власниками квартир багатоквартирного будинку та не може перебувати у комунальній власності. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь яких додаткових дій.

Звертає увагу на те, що жодних первинних правовстановлюючих документів (актів введення спірного приміщення в експлуатацію як новозбудоване майно або ж за наслідками реконструкції житлових чи допоміжних приміщень), які б підтверджували набуття позивачем речових прав на спірні приміщення, як окремий об?єкт цивільних прав, позивачем долучено до матеріалів справи не було.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов про звільнення самовільно зайнятого приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що незаконне володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єктом комунальної власності поза волею власника такого приміщення, не дозволяє в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомості, що у свою чергу є порушенням права власника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом та матеріалами справи встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нежитлове приміщенні підвалу під індексом VI , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 12,6 м?, згідно технічного паспорта перебуває у комунальній власності Львівської міської ради.

Відповідно до Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.10.2021 року № 856, одним з основних завдань управління є виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Матеріалами справи підтверджено, що Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату та її виконавчих органів», завданням якого є здійснення повноважень орендодавця комунального майна, здійснення повноважень органу приватизації комунального майна, здійснення повноважень щодо формування та внесення змін до переліків майна комунальної власності (нежитлових приміщень, будівель) на підставі інформації, наданої балансоутримувачем комунального майна.

Як вбачається з матеріалів справи, балансоутримувачем нежитлового приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м?, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , є ЛКП «Княже місто».

З листа ЛКП «Княже місто» №4-3101-14874 від 24.06.2022 року, адресованого Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради вбачається, що нежитлове приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м? у вказаному будинку самовільно зайняте мешканцями квартири АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Крім того, згідно довідки ЛКП «Сноківське» від 23.06.2006 року підвальне приміщення по АДРЕСА_1 віддане у користування ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги вказану довідку, суд першої інстанції вірно виходив з того, що така довідка видана 23.06.2006 року, тобто понад 16 років назад і не спростовує факту самовільного зайняття приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Станом на момент розгляду справи балансоутримувачем нежитлового приміщення підвалу під індексом VI загальною площею 12,6 м?, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , є ЛКП «Княже місто», а відповідно до вищезгаданого листа ЛКП «Княже місто» від 24.06.2022 року приміщення підвалу самовільно зайняте мешканцями квартири АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Крім того, згідно з довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, наявними у матеріалах справи /а.с. 21-22/, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у той час як ОСОБА_3 зареєстрованою за даною адресою не значиться.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі без дозвільних документів зайняли нежитлове приміщення під індексом VI загальною площею 12,6 м?, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу адвоката Іськіва Івана Зіновійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.11.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.