Провадження № 2/625/82/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Скляренка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Коломацького районного суду Харківської області із позовною заявою, в якій просила суд стягувати із відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 11 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шахтарську Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області, відповідач є батьком її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на даний час виповнилося 18 років.

Також ОСОБА_1 у позовній заяві вказала, що 01 вересня 2022 року їх спільний із відповідачем син ОСОБА_3 вступив до Харківського національного університету внутрішніх справ, ІV рівня акредитації, де здобуває освіту на денній формі навчання за державним замовленням освітнього ступеня «бакалавр». З 01 вересня 2022 року та по теперішній час син навчається за місцем дислокації факультету №1 у місті Кам`янець-Подільський Хмельницької області.

Крім того, обґрунтовуючи заявлену вимогу позивачка запевнила, що син проживає з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні, батько ж дитини ОСОБА_2 не приймає постійної участі у вихованні сина, допомоги на утримання своєї дитини не надає, та зазначила, що вона отримує мінімальну заробітну плату і без матеріальної допомоги відповідача їй одній складно утримувати сина, позаяк навчання дитини та її розвиток потребує постійних додаткових витрат.

З огляду на вище перелічені обставини, ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідною ухвалою, постановленою суддею Коломацького районного суду Харківської області 11 жовтня 2023 року, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися.

Будучи належним чином повідомленою про місце, дату і час розгляду справи (а.с. 13, 24, 25, 31), позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, при цьому 06 жовтня 20223 року нею до суду подано заяву за вх. № 1605/01-51/23 (а.с. 12), в якій позивачка просила суд провести розгляд справи за її відсутності, а також повідомила про підтримання заявлених нею вимог.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 26).

Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подавав.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З матеріалів справи вбачається, що всім учасникам судового процесу судом забезпечені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи тощо. Окрім того, судом вжито всіх заходів, в межах визначених чинним цивільним процесуальним законодавством України повноважень щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Взявши до уваги доводи, викладені позивачкою у позові, а також дослідивши письмові докази, долучені у якості додатку до позовної заяви, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 11 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шахтарську Шахтарського міськрайонного управління юстиції Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № 6336-12 від 24 жовтня 2014 року та за №6336- від 21 серпня 2023 року позивачка ОСОБА_1 та її повнолітній син ОСОБА_3 перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 10).

Як вбачається із довідки за № 24/682, виданої 15 вересня 2023 року деканом факультету №1 Харківського національного університету внутрішніх справ (м. Харків), ОСОБА_3 є курсантом 2-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням освітнього ступеня «бакалавр») Харківського національного університету внутрішніх справ, ІV рівня акредитації. Зарахований на навчання 01 вересня 2022 року наказом ХНУВС від 22 липня 2022 року за №308 о/с та з 01 вересня 2022 року навчається за місцем дислокації факультету №1 у місті Кам`янець-Подільський Хмельницької області, з передбаченим терміном закінчення навчання липень 2026 року (а.с. 11).

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При цьому право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За правилами, закріпленими у статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їх їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , який є сином сторін, на день звернення до суду не досяг 23 років, навчається на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина під час навчання.

Отже, з урахуванням вищевказаного, беручи до уваги те, що позивачкою повністю доведено належними і допустимими доказами всі обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі частини заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення ним навчання, але небільше ніж до досягнення ним 23-річного віку за умов продовження навчання, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітнього сина, виходячи з засад розумності та справедливості..

Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, у відповідності із вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Керуючись ст.ст.141, 182, 199, 200 СК України, ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку за умов продовження навчання.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.О. Скляренко