ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дряниці Ю.В., Триголова В.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2020 за участю автомобіля позивача та транспортного засобу «Lexus LX 570», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , відбулося ДТП.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн. Проте розмір шкоди, спричиненої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020 становить 172247,17 грн. Таким чином, після виплати страхового відшкодування позивачу залишились некомпенсованими грошові кошти в розмірі 42247,17 грн.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, зазначивши, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» після пред`явлення позову додатково виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 42247,17 грн.

Проте після пред`явлення позову було проведено ремонт автомобіля позивача, в результаті якого понесені витрати в загальному розмірі 211002,50 грн.

Таким чином, розмір шкоди, завданої позивачу у зв`язку із пошкодженням в ДТП належного йому автомобіля складає 211002,50 грн.

Оскільки із вказаної суми позивачу ТДВ «Міжнародна страхова компанія» було відшкодовано 172247,17 грн., залишок невідшкодованої суми складає 38755,33 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

У зв`язку з підготовкою висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020, позивачем понесені витрати в розмірі 2745,79 грн. Крім того, позивачем понесені витрати з оплати вартості телефонограм учасникам справи з повідомленням щодо проведення експертного дослідження в розмірі 919,80 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказані грошові кошти в загальному розмірі 3665,59 грн.

Оскільки автомобіль позивача не був придатний до використання, ОСОБА_1 був вимушений орендувати нежитлове приміщення для його зберігання. Вартість оренди приміщення протягом 4 місяців складає 12000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Окрім того, неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях з приводу витрат на ремонт автомобіля, з приводу неможливості його використання та пошуку засобів пересування, з приводу витрат часу на участь в судових засіданнях тощо. Спричинену йому моральну шкоду позивач оцінює в 20000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 763,56 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Залевська А.С., просила його змінити та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 24.05.2020 о 14 год. 10 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Харків по вул. Тополева при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Моісеєвська, не надав переваги у русі автомобілю Lexus GX д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв зіткнення, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6-9).

Згідно листа ТДВ «Міжнародна страхова компанія» від 21.08.2020, вказана компанія згідно з полісом АО-4758510 здійснює страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «Lexus LX 570», державний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «Міжнародна страхова компанія» визнала зазначену вище подію страховим випадком і визначила страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 11).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020, який був виконаний Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, величина матеріального збитку, завданого належного позивачу автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП 24.05.2020, становить 172247,17 грн. (а.с. 13-21).

06.10.2020 ТДВ «Міжнародна страхова компанія» додатково сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 42247,17 грн. (а.с. 74).

Таким чином, страховою компанією позивачу були здійснені страхові виплати в загальному розмірі 172247,17 грн., тобто в розмірі, визначеному у висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10452 від 18.06.2020.

В заяві про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 вказав, що витрати на ремонт належного йому автомобіля склали 207570,50 грн., страховою компанією сплачено 172247,17 грн., таким чином некомпенсованою залишилася сума у розмірі 35323, 33 грн.

Відмовляючи в стягненні з відповідача вищевказаної суми, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів, чи обмежується ліміт відповідальності ТДВ «Міжнародна страхова компанія» сумою в розмірі 172247,17 грн., яка була фактично йому відшкодована вказаною страховою компанією, тобто недоведено, чи є грошові кошти в розмірі 172247,17 грн. максимально можливим розміром страхового відшкодування, передбаченим відповідним договором (полісом), оскільки виключно за таких умов вимога про відшкодування решти завданої позивачу шкоди може бути пред`явлена до відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено вищевказаний Закон, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 вищевказаного закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ст. 12 ч. 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, який максимальний ліміт відповідальності ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за шкоду, завдану внаслідок ДТП, що унеможливлює суду встановити наявність правових підстав для виникнення обов`язку у відповідача відшкодувати завдану шкоду.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 також просив стягнути з відповідача компенсацію витрат, понесених ним на оренду нерухомого майна для зберігання автомобіля у сумі 12000 грн.

На підтвердження даної вимоги позивачем долучено до матеріалів справи договір оренди № 15 від 01.06.2020, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , згідно умов якого ФОП ОСОБА_4 передав позивачу в тимчасове платне користування нерухоме майно у вигляді виробничої площі нежитлових приміщень загальною площею 30 кв.м. (а.с. 65-70).

Крім того, суду наданий акт приймання-передачі майна від 01.06.2020 та квитанції про сплату орендної плати в загальному розмірі 12000,00 грн. (а.с. 71-73).

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди, пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу, додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зберігання транспортних засобів здійснюється відповідно до ст. 977 ЦК України.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Таким чином, договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер.

Разом з тим, з договору оренди № 15 вбачається, що позивачем було орендовано приміщення виробничого призначення площею 30 кв. м., тобто приміщення, яке не призначене для зберігання транспортних засобів.

Доказів того, що орендодавець даного приміщення ФОП ОСОБА_4 здійснює свою підприємницьку діяльність пов`язану з зберіганням транспортних засобів не надано.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів прийняття автотранспортного засобу на зберігання, передбачених ст. 977 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо безпідставності стягнення з відповідача компенсації за оренду ОСОБА_1 виробничої площі нежитлових приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 4, 5 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Заявляючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 вказав, що неправомірними діями ОСОБА_2 йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях з приводу витрат на ремонт автомобіля, з приводу неможливості його використання та пошуку засобів пересування.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд першої інстанції, виходячи із вимог розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Ю. В. Дряниця

В. М. Триголов