Провадження №2-з/523/29/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Далеко К.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, якою заявник просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту усе майно ОСОБА_2 та заборони його відчуження ОСОБА_2 та/або будь-якими третіми особами, а саме:

- на земельну ділянку, площею 0,0726га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер :23:016:0029;

- на двоповерховий дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлову будівлю салону-магазину за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову зазначає, що ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 120 000 дол. США, отримані за Договором позики від 23.01.2023 року, що також підтверджується розпискою від 23.01.2023 року. Сторони договору погодили, що забезпеченням зобов`язання за договором позики від 23.01.2023 року є усе рухоме та нерухоме майно позичальника на день укладення цього договору. ОСОБА_2 ігнорує законні вимоги ОСОБА_1 щодо повернення позики. 25.10.2023 року заявник дізналася про те, що 08 серпня 2022 року відносно ОСОБА_2 суддею Київського районного суду м. Одеси № 947/32389/21. Винесено рішення по справі № 947/32389/21 за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 108 000,00 доларів США, судових витрат пов`язаних із розглядом справи у сумі 12258,00 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.03.2023 року по справі № 947/32389/21 та постановою Верховного Суду від 18.10.2023 року рішення Київського районного суду м. Одеси залишено без змін. Крім цього, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 за № 351764499 від 25.10.2023 року, у власності ОСОБА_2 перебуває нерухоме майно на яке накладено арешт та заборону відчуження, а саме: земельна ділянка, площею 0,0726га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер :23:016:0029; двоповерховий дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; грошові кошти у межах стягнення 113483,80 грн. та 118800 доларів США, відповідно до рішення приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, серія та номер: 72030965, виданий 14.06.2023, видавник: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. Тобто, ОСОБА_2 є боржником не тільки позивача, а й інших осіб та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків за укладеними договорами позики, під різними приводами отримує грошові кошти та не повертає їх. Зокрема, в даному випадку, відповідач будучи боржником за іншими договорами позики, свідомо ввів в оману позивача про те, що в нього відсутні будь-які боргові зобов`язання перед третіми особами, а також відсутні будь-які обтяження накладені на його майно. Тому, заявник вважає що існують всі підстави вважати, що в разі задоволення позову можуть виникнути проблеми із виконанням рішення суду щодо ОСОБА_2 , у зв`язку із тим що на поточний момент відносно його майна та грошових коштів накладено обтяження (арешт) та є всі законні підстави вважати, що найближчим часом таке майно може бути реалізоване в порядку примусового виконання рішення суду.

30.10.2023 року о 15год.29хв. наведена заява про забезпечення позову була за допомогою автоматизованої системи розподілена на суддю Далеко К.О., а фактично отримана суддею 31.10.2023 року.

Сторони до суду не викликались, в порядкуст. 153 ЦПК Українизаява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, без виклику учасників справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає що заява про забезпечення позову до подачі позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до частини третьоїстатті 150 ЦПК Українизаходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно стягнення суми боргу за договором позики від 23 січня 2023 року в розмірі 120 000 доларів США. Передачу грошових коштів за договором позики заявник підтверджує розпискою від 23.01.2023 року.

Суд зазначає, що під-час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд зазначає, що матеріалами заяви про забезпечення позову підтверджується, що відповідач є боржником не тільки за зобов`язаннями перед позивачем. За рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2022 року по справі №947/32389/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 28.03.2023 року та постановою Верховного Суду від 18.10.2023 року: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позиви у розмірі 108000 доларів США. Наразі, поновлено виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року та додаткового заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 за № 351764499 від 25.10.2023 року, у власності ОСОБА_2 перебуває нерухоме майно на яке накладено арешт та заборону відчуження, а саме:

-земельна ділянка, площею 0,0726га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер :23:016:0029;

-двоповерховий дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 920,4 кв.м.;

-трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 60,4 кв.м.;

-нежила будівля салону-магазину з адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 482,7 кв.м.;

Метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача також від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 та постанові від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22 дійшов висновку, що у справах де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд вважає заяву про забезпечення позову по суті законною та обгрунтованою, оскільки спір між сторонами наявний, позивач є боржником за зобов`язаннями не лише перед відповідачем, доказів іншого матеріали справи не містять, наявне йому на праві власності нерухоме майно перебуває під арештами та забороною, за його зобов`язаннями, що безумовно свідчить про його певну неплатоспроможність. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом із тим, співмірним, адекватним, достатнім та необхідним заходом забезпечення позову щодо заявлених вимог, суд вважає захід який просить позивач, у вигляді арешту належного відповідачу нерухомого майна, однак в межах суми предмета позову 120 000 доларів США.

Верховний Суд роз`яснив, що:

?арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна;

?заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

ВС зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На думку суду, застосування вищевказаного заходу забезпечення позову не порушить прав відповідача ОСОБА_2 , або третіх осіб, а лише забезпечить пріоритетність задоволення вимог стягувачів до боржника ОСОБА_2 , сприятиме запобіганню невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За викладених обставин, суд дійшов висновків, що забезпечення позову у даній справі, в наведений вище спосіб накладення арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в межах суми предмета позову, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ч. 1ст. 154 ЦПК Українисуд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України(постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261,353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , у межах суми позову 120 000 доларів США:

-земельну ділянка, площею 0,0726га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер :23:016:0029;

-двоповерховий дачний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 920,4 кв.м.;

-трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 60,4 кв.м.;

-нежилу будівлю салону-магазину з адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 482,7 кв.м.

У задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Зазначена ухвала є підставою для внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвала складена 02.11.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко