Справа №721/902/19
Провадження 2/721/5/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого судді: Проскурняка С.П.

за участю секретаря: Помазан М.В.

Кіщука А.В.

представника позивача: Маковійчука С.С.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на обов`язкову частку в спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно за заповітом та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на обов`язкову частку в спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

В позовній заяві вказують, що 14 жовтня 1955 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений шлюб. В період перебування у шлюбі, а саме, в 1986 році побудований житловий будинок та господарські будівлі і споруди. Для будівництва та обслуговування житлового будинку виділена земельна ділянка розміром 0.1961га. на яку у 2007 році був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 097530.

29 серпня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт у якому все своє майно заповів у рівних долях своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказаний житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а також на земельну ділянку.

З метою не включення у спадкове майно частки ОСОБА_2 , остання звернулась у Путильську державну нотаріальну контору з метою виділення її частки в спільному майні подружжя. Однак, нотаріус відмовила у виділі такої частки, оскільки позивачкою не було надано правоустановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно.

Крім того, позивач ОСОБА_2 вважає, що згідно ст.1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадковому майні незалежно від змісту заповіту, так як на момент смерті спадкодавця була його непрацездатною дружиною. За життя подружжя ОСОБА_6 народило четверо дітей, а тому обов`язкова частка матері у спадщині батька становить 1/2 х = 1/8. Оскільки, спадкове майно батька складається лише з 1/2 всього нерухомого майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , тому обов`язкова частка ОСОБА_2 складає 1/2 х 1/8 = 1/16.

Загальна частка ОСОБА_2 в нерухомому майні, що знаходиться в АДРЕСА_1 складає 1/2 + 1/16= 11/16

У зв`язку з вище викладеним, спадкове майно, яке залишається для успадкування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складає 9/16 на двох.

На підставі викладеного та з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та надати можливість провести відповідні обміри вказаного майна спеціалістам Путильського КРБТІ для виготовлення технічної документації.

Постановити рішення, яким виділити ОСОБА_2 частку в спільному майні подружжя, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0080.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке складається з обов`язкової частки розміром 1/16 та знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/32 частки у спадковому майні, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В свою чергу ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

В зустрічному позові вказує, що відповідно до даних книг погосподарського обліку у період часу з 1986 року по 2000 рік домогосподарство за адресою АДРЕСА_1 належало до суспільної групи колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 року до членів колгоспного двору належали ОСОБА_5 (спадкодавець), ОСОБА_2 (позивач), ОСОБА_7 (відповідач).

Таким чином, частка кожного з членів колгоспоного двору у майні колгоспного двору становила 1/3. Отже частка спадкодавця ОСОБА_5 становить 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Частка ОСОБА_2 становить 1/3, частка ОСОБА_1 становить 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Вона вчасно прийняла спадщину.

За життя спадкодавець склав заповіт, яким все своє майно заповів їй та ОСОБА_3 у рівних частках. Відповідно до ст. 1241 ЦК України ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині. Станом на момент відкриття спадщини право на спадщину по закону мали четверо спадкоємців першої черги (діти спадкодавця, які були живі на момент відкриття спадщини - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , а також дружина спадкодавця ОСОБА_2 ). Отже, обов`язкова частка у спадщині становить 1/8 частки від 1/3 частки, а саме 1/24 частки в спадковому майні. Таким чином, спадкоємцями по заповіту у рівних частках успадковується лише 7/24 частки (1/3-1/24). Частка кожної з спадкоємців по заповіту становить 7/48 частки.

Вважає, що її частка у спірному майні становить 23/48 (1/3 - частка в майні колгоспного двору, 7/48 - частка у спадщині); частка ОСОБА_2 у спірному майні становить 9/24 (1/3 - частка в майні колгоспного двору, 1/24 - обов`язкова частка у спадщині); частка ОСОБА_3 у спірному майні становить 7/48 (частка у спадщині).

На підставі викладеного просить суд визнати за нею право власності на 23/48 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Ухвалою Путильського районного суду від 11.03.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майноприйнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на обов`язкову частку в спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно за заповітом.

Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 15.09.2020 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Розтоківської сільської ради Путильського району Чернівецької області про зобов`язання ОСОБА_1 допустити приватного підприємця ОСОБА_9 до тієї частини житлового будинку в якій вона проживає разом зі своєю сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , для проведення відповідних обмірів для виготовлення технічної документації залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Щодо зустрічного позову зазначив, що спірний будинок не є колгоспним двором, оскільки голова двору ОСОБА_5 не був членом колгоспу, він працював завідувачем будинку культури, що підтверджується його трудовою книжкою, у зв`язку з чим відповідачу ОСОБА_1 належить тільки 7/32 частки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково, а саме вважає, що ОСОБА_2 належить тільки 1/24 обов`язкова частка, позивачу ОСОБА_3 7/48 частки. Щодо зустрічного позову надала пояснення аналогічні позовній заяві. Просила суд зустрічний позов задовольнити.

Представник Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької областів судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, вирішення спору залишає на розсуд суду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 ОСОБА_11 спочатку проживала на хуторі, в подальшому побудували спірний будинок. Все будівництво профінансувала дочка ОСОБА_3 з своїм чоловіком, які проживають в м. Київ. Спочатку ОСОБА_5 отримав земельну ділянку в іншому місці, у зв`язку з будівництвом амбулаторії, йому надали іншу землю. Для того щоб отримати земельну ділянку потрібно було працювати в колгоспі, тому вони змушенні були частково працювати в колгоспі ім. Кірова, а саме здійснювали сінозаготівлю та інші роботи. ОСОБА_5 працював завідувачем будинку культури протягом всього життя. Його дружина ОСОБА_2 працювала у відділенні поштового зв`язку.

Свідок ОСОБА_8 надала аналогічні пояснення щодо будівництва та місця роботи сім`ї ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона з 1980 року проживає в с. Розтоки по сусідству з сім`єю ОСОБА_6 . ОСОБА_11 спочатку проживала на хуторі, в подальшому побудували спірний будинок. ОСОБА_5 працював завідувачем будинку культури, а також в колгоспі ім. Кірова, а саме здійснював сінозаготівлю, обробляв земельні ділянки. Чи був ОСОБА_5 членом колгоспу їй невідомо. Земельний пай ОСОБА_5 отримав.

Аналогічні покази суду надав свідок ОСОБА_13 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона працювала в колгоспі ім. Кірова з 1970 року до 2021 року на посаді обліковця, заступником бухгалтера, бухгалтером. ОСОБА_5 працював в колгоспі різноробочим в рослинництві, сінозаготівлі, у медовому цеху. Окрім трудової книжки в колгоспі паралельно велась книга обліку трудового стажу та заробітку Ф-14ТК. Згідно даної книги вказано, що ОСОБА_5 був прийнятий в члени колгоспу 02 червня 1950 року. Також можливо, що ОСОБА_5 працював завідуючим будинку культури, де також могли оформити трудову книжку. Довідка обліку трудового стажу та заробітку Ф-14ТК є офіційним документом, при призначення пенсії її також подається. Майновий пай ОСОБА_5 напевно отримав.

Частково задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на обов`язкову частку в спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивачів частково надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо вимог про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на обов`язкову частку в спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно.

Судом встановлено, що 14 жовтня 1955 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений шлюб /Т.1 а.с.20/.

В період перебування у шлюбі, а саме, в 1986 році побудований житловий будинок та господарські будівлі і споруди /Т.1 а.с.10,19/. Рішенням сесії Розтоківської сільської ради від 17.01.2007 року за №71/05/07 ОСОБА_5 безоплатно передано у власність земельну ділянку розміром 0.1961га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку на яку у 2007 році був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 097530 /Т.1 а.с.21/.

29 серпня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт у якому все своє майно заповів у рівних долях своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /Т.1 а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що складено відповідний актовий запис за №27 /Т.1 а.с.7/. Після його смерті відкрилась спадщина на спірний житловий будинок та господарські будівлі та споруди та земельну ділянку, що підтверджується копією спадкової справи за №27-2018 /Т.1 а.с.40-62/.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п.3 розділу 2 та п.64, п.66 розділу 10 «Примірного статуту колгоспу», який прийнятий на ІУ Всесоюзному з`їзді колгоспників, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання та здатні брати участь у здійсненні цілей і завдань колгоспу.

Прийняття в члени колгоспу здійснюється загальними зборами колгоспників або зборами уповноважених. На кожного члена колгоспу ведеться «Трудова книжка колгоспника» єдиного зразка.

Відповідно до п.2 постанови Ради Міністрів СРСР із змінами внесеними від 15.08.1990 року «Про трудові книжки колгоспників» - трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Як видно з трудової книжки колгоспника за № НОМЕР_1 , що видана ОСОБА_5 , останній вступив в члени колгоспу 02.06.1950 року, в даному колгоспі працював до 1990 року / т.2 а.с.78,79/.

Представник позивача в супереч вимогам ст..81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, щоб підтверджували виключення ОСОБА_5 з членів колгоспу.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи первісні позовні вимоги та на підтвердження зустрічних позовних вимог надала суду ряд доказів, в тому числі оригінал трудової книжки колгоспника, які дають підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 дійсно являвся членом колгоспу ім. Кірова.

Так порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Виключення складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу, такі господарства незалежно від роду занять голови сім`ї відносяться до господарств колгоспників. Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради.

Із записів погосподарської книги за 1985-1989 роки (особовий рахунок № НОМЕР_2 ), а також за 1996-2000 роки (особовий рахунок № НОМЕР_3 ), вбачається, що ОСОБА_5 являється головою двору, члени двору: його дружина ОСОБА_2 , його дочки ОСОБА_15 , яка вибула 18.06.1987 року та ОСОБА_16 . Наявний запис щодо віднесення вказаного господарства до суспільної групи «колгоспний двір» /Т.1 а.с.91,92,95/.

Із записів погосподарської книги за 1991-1995 роки, особовий рахунок НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_5 являється головою двору, члени двору його дружина ОСОБА_2 , його дочка ОСОБА_16 . Записи щодо віднесення вказаного господарства до суспільної групи «колгоспний» чи «робітничий» двір відсутні /Т.1 а.с.93,94/.

Як вбачається з книги обліку трудового стажу та заробітку ОСОБА_5 , останній працював в колгоспі з 1951 року по 1990 рік, та в 1998 році на різних посадах та відпрацював відповідну кількість як людиноднів так і трудоднів /Т.2 а.с.55-59/.

Згідно довідки розрахунку пенсії за віком, в страховий стаж також було включено роботу в колгоспі з 1966 року по 1989 рік /Т.2 а.с.134/.

Із змісту рішення виконкому районної ради народних депутатів Путильського району від 02.04.1982 року, вбачається, що ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво індивідуального будинку на земельній ділянці, що видана на підставі рішення загальних зборів колгоспників ім.. Кірова від 13.02.1982 року /Т.1 а.с.132/.

З історії розвитку дитини ОСОБА_7 , в графі місце роботи батьків записано, що батько ОСОБА_5 працює в колгоспі ім.. Кірова /Т.2 а.с.77/.

З огляду на зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про те, що ОСОБА_5 був членом колгоспу ім. Кірова та станом на 15 квітня 1991 року являвся головою «колгоспного двору».

Дані письмові докази спростовують твердження представника позивача про те, що померлий ОСОБА_5 не був членом колгоспу ім. Кірова.

Суд критично ставиться до тверджень представника позивачів про те, що ОСОБА_5 не був членом колгоспу, так як він працював завідувачем будинку культури, відносно нього по місцю роботи була оформлена трудова книжка, оскільки даний факт не спростовує вище дослідженні письмові докази, а саме того, що ОСОБА_5 був членом колгоспу.

Отже, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках, а саме по 1/3 ОСОБА_5 голові двору його дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_17

29 серпня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт у якому все своє майно заповів у рівних долях своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /Т.1 а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що складено відповідний актовий запис за №27 /Т.1 а.с.7/.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спірний житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а також на земельну ділянку, що підтверджується копією спадкової справи за №27-2018 /Т.1 а.с.40-62/.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи те, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , порядок спадкування його майна регулюється нормами ЦК України.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадковому майні незалежно від змісту заповіту, так як на момент смерті спадкодавця була його непрацездатною дружиною. Станом на момент відкриття спадщини право на спадщину по закону мали четверо спадкоємців першої черги (діти спадкодавця, які були живі на момент відкриття спадщини - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , а також дружина спадкодавця ОСОБА_2 ). Отже, обов`язкова частка у спадщині становить 1/8 частки від 1/3 частки, а саме 1/24 частки в спадковому майні.

Таким чином, спадкоємцями по заповіту у рівних частках успадковується лише 7/24 частки (1/3-1/24). Частка кожної з спадкоємців по заповіту становить 7/48 частки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 за час свого життя склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів у рівних долях своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /Т.1 а.с.8/.

Також як видно з матеріалів справи, сторони по справі звернулись з заявами до Путильської нотаріальної контори про прийняття спадщини. За результатом розгляду заяви державний нотаріус Кокарєва Н.М. постановою від 13.11.2019 року за №491/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії /Т.1 а.с.35/. Дана відмова обґрунтована тим, що немає правовстановлюючих документів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи те, що судом встановлено, що спірний будинок станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках, а саме по 1/3 голові та членам колгоспного двору, а тому суд вважає, що позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з обов`язкової частки розміром 1/24, а також необхідно визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/48 частки на спадкове майно.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про виділ частки в спільному майні подружжя, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0080, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вище встановлено судом 14 жовтня 1955 року між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений шлюб /Т.1 а.с.20/.

В період перебування у шлюбі, а саме, в 1986 році побудований житловий будинок та господарські будівлі і споруди /Т.1 а.с.10,19/. Рішенням сесії Розтоківської сільської ради від 17.01.2007 року за №71/05/07 ОСОБА_5 безоплатно передано у власність земельну ділянку розміром 0.1961га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку на яку у 2007 році був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 097530 /Т.1 а.с.21/.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Вказана норма набула чинності 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Отже, якщо земельна ділянка була приватизована в інший період, ніж з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, вона є особистою власністю особи, яка її приватизувала (незалежно від перебування у шлюбі).

Враховуючи вищевикладене відсутні правові підстави для виділу частки в спільному майні подружжя, внаслідок чого в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Також враховуючи те, що судом встановлено, що спірне нерухоме майно не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого відсутні підстави, для застосування ст.60 СК України, а тому в задоволенні позовної вимоги про виділ ОСОБА_2 частки в спільному майні подружжя, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд слід відмовити.

Щодо зустрічної позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно то суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вище встановлено судом ОСОБА_5 був членом колгоспу ім. Кірова та станом на 15 квітня 1991 року являвся головою «колгоспного двору».

Житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках, а саме по 1/3 голові та членам колгоспного двору.

29 серпня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт у якому все своє майно заповів у рівних долях своїм дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /Т.1 а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що складено відповідний актовий запис за №27 /Т.1 а.с.7/. Після його смерті відкрилась спадщина на спірний житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що підтверджується копією спадкової справи за №27-2018 /Т.1 а.с.40-62/.

За ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з обов`язкової частки розміром 1/24.

Таким чином, спадкоємцями по заповіту у рівних частках успадковується лише 7/24 частки (1/3-1/24). Частка кожної з спадкоємців по заповіту становить 7/48 частки.

Отже частка ОСОБА_1 у спірному майні становить 23/48 (1/3 - частка в майні колгоспного двору, 7/48 - частка у спадщині).

Заслухавши доводи сторін, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що судом встановлено право позивача на 7/48 частки спірного нерухомого майна, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

На підставі наведеного та керуючись, ст.ст. 4-6,12,13,76-81,95,141,265,353-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на обов`язкову частку в спадковому майні та визнання права власності на спадкове майно за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з обов`язкової частки розміром 1/24.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/48 частки на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Усть-Путильської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/48 частки на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , прож. АДРЕСА_2

Відповідачі:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , прож. АДРЕСА_1 ;

Усть-Путильська сільська рада Вижницького району Чернівецької області код. , юр. адреса с. Усть-Путила вул. Центральна 50 Вижницького району Чернівецької області.

Суддя: С.П. Проскурняк