ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3266/22 Головуючий суддя І інстанції Олійник О. О.
Провадження № 22-ц/818/1619/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Сороки Олени Олексіївни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року, у справі №643/3266/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з ОСОБА_1 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Позов мотивовано тим, що вона є донькою відповідача ОСОБА_1 07.02.2006 року батьки позивачки розлучились, та вона залишилась мешкати разом з матір`ю.

У квітні позивачка звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою до відповідача про стягнення з останнього аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання за період навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022, оскільки була студенткою IV курсу денної форми навчання. 07.09.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи стягнення з 21.04.2022 року, на період навчання в Українському державному університеті залізничного транспорту до 30.06.2022 року, на період навчання в Українському державному університеті залізничного транспорту до 30.06.2022, але не більше ніж досягнення дочкою 23 років.

У вересні 2022 року позивачка вступила до Українського державного університету залізничного транспорту на денну форму навчання для здобуття вищої освіти освітнього ступеня магістра другого рівня вищої освіти факультету управління процесами перевезень. Термін навчання з 01.10.2022 по 31.12.2023. Оскільки позивачка навчається на денній формі навчання, вона не може працювати та забезпечувати себе матеріально. Відповідач в добровільному порядку кошти на її утримання не надає, тому вона була вимушена звернутись до суду з позовної заявою. Позивачка вважає, що відповідач є працездатним, має заробіток, а тому може надавати допомогу на її утримання.

Не погоджуючись із позовними вимогами, 14.02.2023 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Сорока О.О. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить відмовити у заявленому позові про стягнення аліментів у розмірі на дитину, яка продовжує навчання. Зазначила, що відповідач має можливість у твердій сумі допомагати позивачці, а саме, не більше 3000 грн. Крім того зазначила, що відповідач навіть під час воєнного стану надсилав позивачці кошти про що долучила квитанції про сплату аліментів. Позивачка не вчиться очно, перебуває на бюджетній формі навчання, є переміщеною особою та отримує кошти від держави. Крім того, перебуває у Європі та також отримує допомогу за тимчасовий прихисток від війни в Україні. Аліменти їй потрібні на одяг та відвідування ресторанів. Також на його утриманні знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_3 , 2010 року народження та дружина. Відповідач постійно купує овочі, фрукти, ліки, їжу, речі та надсилає кошти на рахунок позивачки або її матері. Вважає, що позивачка зловживає процесуальними правами, що є неприпустимим, а позовні вимоги вигадані та не відповідають дійсності.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 19 грудня 2022 року і до закінчення навчання 31 грудня 2023 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

У межах суми платежу аліментів за один місяць допущено негайне виконання рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сорока О.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким встановити на період навчання аліменти у твердій грошовій сумі.

В обґрунтування скарги зазначено, що позивач є особою тимчасово переміщеною, отримує від держави допомогу у розмірі 2000 грн. Зазначає, що позивач навчається на бюджетній формі, заняття проходять в режимі онлайн, з вересня 2022 року працює та є фахівцем дипломованим з манікюру, педикюру, проводить навчальні заняття, вартість яких складає 13000 грн за одну особу, працевлаштована в салон краси майстром та тренером з навчання у Тернопільській області у м.Заліщики. Вказує, що у справі не достатньо доказів на користь позивача на підставі яких можливо було винести об`єктивне та законне рішення, а наявні у справі докази були недостатньо досліджені та вивчені судом.

Зауважує, що в якості доказу до позову надано лише довідку про денну форму навчання позивача та довідку про ВПО від 24.03.2022 року №6105-.

Судом не надано оцінки матеріальному стану позивача не надано довідку про доходи матері ОСОБА_4 та не повідомлено про свої доходи.

Звертає увагу, що навчання протягом останніх двох років було дистанційно, витрат на зошити, книги, не було.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розглянути скаргу по суті.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомленням учасників справи.

Згідно із п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд першої інстанції вважав, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, оскільки є фізично здоровим, працездатним, жодних доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги відповідачем не надано, з урахуванням наявності у відповідача ще однієї дитини, якій він сплачує аліменти за судовим наказом, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається на обох батьків, мають бути враховані при визначені розміру аліментів, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 19 грудня 2022 року і до закінчення навчання 31 грудня 2023 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьком позиваки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_1 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.09.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи стягнення з 21.04.2022 року, на період навчання в Українському державному університеті залізничного транспорту до 30.06.2022 року, на період навчання в Українському державному університеті залізничного транспорту до 30.06.2022, але не більше ніж досягнення дочкою 23 років.

Відповідно довідки Українського державного університету залізничного транспорту № 02-27-909 від 19.10.2022 року, ОСОБА_2 є студенткою І курсу Українського державного університету залізничного транспорту денної форми здобуття вищої освіти освітнього ступеня магістр другого рівня вищої освіти факультету Управління процесами перевезень, термін навчання: з 01.10.2022 по 31.12.2023. Наказ № 311с від 25.09.2022 року. Джерело фінансування: бюджет.

Отже, ОСОБА_2 має право на отримання аліментів у зв`язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, та такий обов`язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в зв`язку з навчанням ОСОБА_2 , потребує матеріальної допомоги, відповідач має можливість надавати таку допомогу та, з урахуванням його матеріального стану, з останнього слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від доходів.

Проте суд всупереч вимог ст. 263 ЦПК України суд не обґрунтував своє висновки про можливість відповідача сплачувати у присудженому судом розмірі належними і допустимими доказами, які у справі відсутні.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Так, при визначенні розміру аліментів, необхідно врахувати матеріальне становище платника аліментів, а також те, що обов`язок утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 зазначала, що навчається на денній формі навчання та як внутрішньо переміщена особа проживає у місті Заліщики Тернопільської області та не заперечує , що має виплати від держави як внутрішньо переміщена особа (а.с.56).

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 зазначала, що матеріальна допомога необхідна їй оскільки вона не має змоги працювати та забезпечувати себе фінансово, знаходиться на повному забезпеченні матері.

Водночас, жодних належних і допустимих у розмінні ст. 76 ЦПК України доказів на підтвердження того, що відповідач є працевлаштованим, працездатним і чи взагалі має можливість сплачувати аліменти у запитаному в суді розмірі на утримання повнолітньої доньки позивачкою не надано.

Також не визначено вартість витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, конкретної вартості послуг доступу до мережі Інтернет).

Доводи позивачки в частині стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, не надано.

Водночас з наданих відповідачем доказів до суду вбачається, що останній має доньку ОСОБА_5 2010 року народження на яку судовим наказом Московського районного суду м.Харкова від 13.02.2023 року стягнуто аліменти в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 08.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини грн щомісяця.

Разом із цим, суд не надав належної оцінки тому, що відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції частково визнав позов і підтвердив свою згоду на сплату аліментів у доводах апеляційній скарзі про те, що він визнає обов`язок утримання повнолітньої доньки та погоджується сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн на місяць.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 19 грудня 2022 року до 31 грудня 2023 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

З огляду на те, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини по справі, що призвело до порушення норм матеріального права та невірно застосовано норми процесуального права, доводи скарги спростовують висновки суду, то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, та змінює рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сороки Олени Олексіївни задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн, починаючи з 19 грудня 2022 року і до закінчення навчання 31 грудня 2023 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М. Мальований.