Справа № 569/5087/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський Андрій Іванович про визнання недійсним договору іпотеки,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки звернулася ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 09 жовтня 2020 року залучено ОСОБА_3 до участі в даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 квітня 2021 року змінено процесуальний статус ОСОБА_3 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача на співвідповідача.

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 квітня 2021 року залучено приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Круліковського Андрія Івановича до участі в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11 травня 2018 року Круліковським А. І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2671.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 не заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях третьої особи щодо позовної заяви.

В судове засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський А.І. повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своїх неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши учасників судового процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 02 серпня 2017 року приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сохацька О. В. посвідчила та зареєструвала у реєстрі за № 1816 довіреність ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2

Позивач вказану довіреність засвідчила власним підписом, що не заперечувалось під час розгляду справи. У довіреності зазначено, що нотаріус роз`яснила зміст статей 237, 240, 244, 245,247-250, 1000-1009 ЦК України та статтю 65 Сімейного кодексу України.

Довіреністю від 02 серпня 2017 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися (продати, обміняти, передати в іпотеку у забезпечення виконання зобов`язань як Довірителя, так і третіх осіб) належним Позивачу нерухомими майном, в тому числі нежитловими приміщеннями цокольного поверху № 34, 35, VII, VIII, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах, які будуть визначатися Повіреним самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти інтереси Довірителя в усіх компетентних підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності незалежно від їх підпорядкування, з усіх без винятку питань, пов`язаних з виконанням цього доручення.

На час видачі довіреності від 02 серпня 2017 року позивач була власником нежитлових приміщень цокольного поверху № 34, 35, VII, VIII, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10.04.2017 року р. №22, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б.

Позивач не відкликала та не скасовувала у встановленому порядку довіреність від 02 серпня 2017 року, до приватного нотаріуса протягом п`яти років чинності зазначеної довіреності вона з відповідними заявами не зверталась.

Сторони по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 11 травня 2018 року уклали договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг 500 000 грн. строком до 31.08.2018 року.

Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський А. І. 11 травня 2018 року посвідчив іпотечний договір за реєстровим № 2671, укладений між ОСОБА_3 як іпотекодержателем та ОСОБА_2 , як представником іпотекодавця ОСОБА_1 , який діяв на підставі посвідченої 02 серпня 2017 року приватним нотаріусом Сохацькою О. В. довіреності за реєстровим № 1816. Предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором сторони визначили нежитлові приміщенням цокольного поверху № 34, 35, VII, VIII, що знаходяться в будинку номер АДРЕСА_1 загальною площею 75,7 кв. м., які на праві приватної власності належать ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10.04.2017 року р. № 522, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А. Б.

Як вбачається з п. 1.1., 1.2 зазначеного договору іпотеки, останній укладений з метою забезпечення виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договором позики від 11 травня 2018 року.

За статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18.

За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2021 року у справі № 710/475/20-ц.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга статті 238 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц викладено висновок про те, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Зазначена норма права (стаття 238 ЦК України) передбачає також добросовісність поведінки особи - представника, який діє від імені іншої особи на підставі довіреності або в силу своїх повноважень.

При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.

Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 401/2995/16-ц, від 15 березня 2023 року у справі № 642/7417/18, від 17 червня 2023 року у справі № 753/8847/19.

Водночас ОСОБА_2 мав на меті забезпечити за рахунок належного Позивачу майна власні боргові зобов`язання за договором позики, укладеним 11 травня 2018 року з ОСОБА_3 , відповідно до умов якого позичальник отримав у борг 500 000,00 грн., про що зазначено у договорі іпотеки.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 отримувала кошти за договором позики, погоджувалася забезпечити виконання боргових зобов`язань свого представника ( ОСОБА_2 ) або знала про наявність вказаних обставин, зокрема, враховуючи ту обставину, що перша довіреність була видана 02 серпня 2017 року, а договір позики укладено 11 травня 2018 року.

Отже, договір іпотеки від 11 травня 2018 року укладений не в інтересах довірителя, а в інтересах представника. Фактично в іпотеку передано належне позивачу майно з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 .

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 175/3509/19.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 при підписанні оспорюваного договору іпотеки від імені ОСОБА_1 забезпечував виконання власних грошових зобов`язань за рахунок вартості належного Позивачу майна, а не в інтересах довірителя, це є підставою для визнання зазначеного договору іпотеки недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, керуючись принципом jura novit curia («суд знає закони»), самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

В постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачами, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,137,141,263-265,268, 273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський Андрій Іванович про визнання недійсним договору іпотеки - задоволити.

Визнати недійсним договір іпотеки укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 11 травня 2018 року Круліковським А. І., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №2671.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований АДРЕСА_3 ,іпн. НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_3

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Круліковський Андрій Іванович, АДРЕСА_5

Суддя Рівненського

міського суду І.М. Ковальов