РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі :

головуючого-судді: Мартинишин М.О.

з участю секретаря : Оверко Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування збитків завданих у результаті ДТП

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Приступа Л.Л. звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна`про відшкодування збитків завданих у результаті ДТП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.12.2020 року о 15:00 год. у м. Львові по вул. Науковій, 30, відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП), за участю автомобіля марки «Opel» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 . Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2021р. по справі №466/102/21, винуватцем пригоди було визнано ОСОБА_2 водія автомобіля марки «Opel» реєстраційний номер НОМЕР_1 . На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 перед іншими учасниками дорожнього руху була застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності № 139205624, виданого відповідачем - страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна». У зв`язку із настанням страхового випадку, з метою отримання страхового відшкодування, позивачка ОСОБА_1 звернувся до відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про ДТП і заявою про виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду заяви потерпілої особи страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 6 222,06 гривень страхового відшкодування. Не погодившись із таким розміром відшкодування, позивачем було замовлено незалежну судову автотоварознавчу експертизу. Згідно Висновку експерта №23 від 22.02.2021р., судової автотоварознавчої експертизи складаного ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 33 827,50 гривень (без врахування ПДВ). Враховуючи результати проведеної експертизи, позивач просив суд стягнути з відповідача 27 605,44 гривень, що становить різницю між вартістю матеріального збитку, що був встановлений судовою експертизою та вже виплаченим страховиком відшкодуванням, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 18.04.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження.

16.05.2023 року представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» через підсистему «Електронний суд» було направлено Франківському районному суду м. Львова відзив на позовну заяву та докази надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

У своєму відзиві, представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - Г.В. Голошва, з приводу позовних вимог позивача заперечила. Пояснила, що страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було в повному обсязі виконано свої обов`язки, що стосується виплати страхового відшкодування, що визначені у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема представником страховика було належним чином оглянуто пошкоджений автомобіль та виплачено страхове відшкодування у строки, що визначені в Законі.

Водночас, до відзиву представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» подав клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування відповідачем позовних вимог, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для даної справи, необхідні спеціальні знання.

Ухвалою суду від 06.07.2023 року було призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

15.09.2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за підписом судового експерта Ярового О.Д..

Представник позивача адвокат Приступа Л.Л. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 27.10.2023 року, в якій просив проводити слухання справи за його відсутності та відсутності позивача на підставі доказів, а також письмових пояснень, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також надав докази про понесення витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи.

За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представників сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 23 грудня 2020 року о 15:00 год. у м. Львові по вул. Науковій, 30, відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП), за участю автомобіля марки «Opel» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_1 ..

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2021р. по справі №466/102/21, яка набрала законної сили, винуватцем пригоди було визнано ОСОБА_2 водія автомобіля марки «Opel» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ПРАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу АО/836390, що підтверджується копією долученого позивачем полісу та не заперечується відповідачем.

Після настання страхового випадку, ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням та заявою про виплату страхового відшкодування.

Представником відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна», було оглянуто пошкоджений автомобіль марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачці ОСОБА_1 та складено відповідний розрахунок страхового відшкодування.

У результаті звернення ОСОБА_1 до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», страховиком було виплачено потерпілій 6 222,06 гривень страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну потерпілої. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи та сторонами не оспорювалася.

Не погодившись із розміром виплаченого страховиком відшкодування, позивачка вирішила звернутися до експертної установи для проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Згідно наданого позивачем Висновку експерта №23 від 22.02.2021р., судової автотоварознавчої експертизи, складаного ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 33 827,50 гривень (без врахування ПДВ).

Витрати позивача на складання даного висновку експерта становить у сумі 3 000 гривень.

По суті, спір у даній справі стосується розміру страхового відшкодування, що належить виплатити ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачці ОСОБА_1 за наслідками ДТП, що трапилася 23.12.2020 року о 15:00 год. у м. Львові по вул. Науковій, 30, у результаті якої було пошкоджено транспортний засіб марки «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, у процесі слухання справи судом було задоволено клопотання представника ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про призначення судом у справі судової автотоварознавчої експертизи у відповідності до ували суду від 06.07.2023 року, оскільки у сторони відповідача були сумніви, що стосується обґрунтованості наданого позивачем висновку.

Відповідно до отриманого судом висновку експерта №СЕ-19/114-23/14763-АВ від 06.09.2023р. Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складеного судовим експертом Яровим О.Д.. вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi Q7» реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на 23.12.2020р. становить 33 146,28 грн. без ПДВ.

Згідно з вимогамист.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.22.1 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

В матеріалах справи знаходиться Висновок експерта №23 від 22.02.2021р., судової автотоварознавчої експертизи складаного ОСОБА_3 , зроблений на замовлення позивача, копія Звіту №SOS_-69 від 10.03.2021р., складеного оцінювачем ОСОБА_4 , зроблений на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а також Висновок експерта №СЕ-19/114-23/14763-АВ від 06.09.2023р. Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складеного судовим експертом Яровим О.Д. за ухвалою суду від 06.07.2023 року.

Оцінюючи наведені висновки з точки зору їх належності та допустимості в процесі доказування у цій справі, суд враховує таке.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (ч.1 ст.106 ЦПК України).

Згідно зі ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» передбачено, що у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Враховуючи п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», суд обирає серед наданих варіантів той, який більш реальний та об`єктивний, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Оцінюючи наявні у справі висновки та звіти про визначення вартості збитку, суд надає перевагу саме висновку експерта №СЕ-19/114-23/14763-АВ від 06.09.2023р. Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України складеного судовим експертом Яровим О.Д., що зроблений за ухвалою суду від 06.07.2023 року, оскільки суд вважає такий висновок таким, що об`єктивно визначає вартість пошкоджень автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Цей висновок є повним, чітким, послідовним, не містить розбіжностей, проведений за точною ідентифікацією автомобіля позивача, а розмір збитків визначена саме на дату ДТП станом на 23.12.2020 року, висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, та складений судовим експертом згідно з вимогами ст.106 ЦПК України, містить попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК та відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім цього, суд зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi Q7» реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, станом на 23.12.2020р. у грошовій сумі з огляду із наявними висновками між собою є незначною.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було виплачено позивачці страхове відшкодування в розмірі 6 222,06 гривень, тому до задоволення підлягає заявлена вимога про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 26 924,22 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що був встановлений судовою експертизою та вже виплаченим страховиком ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відшкодуванням (33 146,28 грн. - 6 222,06 грн. = 26 924,22 грн.).

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позову частково.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Звертаючись даним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень

Як на доказ цих витрат, позивачем надано Договір про надання правової(правничої) допомоги від 05.08.2021 року, який укладено між позивачем та ТОВ «ВМ», в особі директора адвоката Приступи Л.Л., ордер серія ВС №1193598 від 15.03.2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1957 від 08.09.2022 року, копію платіжної інструкції та детальний опис розміру правничої допомог, що вартість юридичних послуг за вищезазначеним договором про надання правової допомоги становить у розмірі 5 000 гривень.

Однак, представник позивача в порушення ч.3 ст.137 ЦПК України, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як вже було зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на викладене вище, суд вважає наявними підстави для відмови у відшкодування за рахунок відповідача усього заявленого представником позивача розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невідповідність таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.

Таким чином, суд, зважаючи на положення статей 89 133, 134, 137, 141 ЦПК України, дослідивши докази, надані представником позивача на підтвердження понесених судових витрат, приймаючи до уваги принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, то суд вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 3 000 гривень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 000 гривень витрат за проведення експертизи та судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень, який був сплачений при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в :

позов частково задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна на користь ОСОБА_1 26 924,22 гривень невиплаченого страхового відшкодування, 3 000 гривень витрат за проведення експертизи, 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 1 073,60 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви, а всього разом 33 997,82 гривень(тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто сім гривень, вісімдесят дві копійки).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі

позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач Приватне акціонерного товариство «Страхова Компанія «ПЗУ Україна», , місцезнаходження: м. Київ вул. Січових Стрільців, буд. 40.

Дата складення повного судового рішення 01.11.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.