Справа № 457/972/23
провадження №2/457/203/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 жовтня 2023 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Грицьківа В.Т.,

секретар судового засідання Ринда О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Трускавці в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що весною 2023 року його знайомий ОСОБА_2 просити позичити йому 2500 доларів США, які йому були потрібні для особистих потреб, на термін до 10 квітня 2023 року. Таку суму валюти він позичив відповідачу, про що останній 23 березня 2023 року написав йому розписку в якій вказав, що поверне позичену суму валюти до 10 квітня 2023 року. Станом на 23 березня 2023 року курс долара США до гривні, згідно даних Національного Банку України становив 36,56 грн за долар. Однак, коли пройшов вказаний термін, відповідач борг не повернув і навіть не повідомив його в телефонному режимі причину неповернення боргу. Він йому зателефонував і запитав, чому він не повертає йому кошти, як обіцяв при дачі розписки. Відповідач йому відповів, що поки що він позичені кошти повернути не може, бо в нього якісь проблеми, але в найближчий час обов`язково поверне. На даний час, відповідач лише все обіцяє повернути і з невідомих причин не повертає. Добровільно відповідач борг не бажає повернути, тому за захистом свого порушеного права він вирішив звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.07.2023 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї .

Від позивача 28.09.2023 на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Крім того позивач зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Ухвалою суду від 28.09.2023 здійснено перехід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення богу за розпискою з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення при заочному розгляді справи.

Позивач в судове засідання 17.10.2023 року не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлений, однак від нього на адресу суду надійшла заява в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутності та проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання 23.02.2021 року не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлена, відзиву у встановлений судом строк не подала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного:

Судом встановлено, що 23.03.2023 року відповідач ОСОБА_2 власноручно написав розписку, копія якої знаходитьсяв матеріалах справи, а оригінал знаходиться у позивача, про те, що він позичає в ОСОБА_1 2500 доларів США терміном до 10.04.2023.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.09.2019 року (справа 604/1038/16-ц) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідач договір позики не оспорював, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачем не спростована.

В силу положень статті 204 ЦК України договір позики, укладений між сторонами у справі є правомірним та чинним, тому підлягав виконанню сторонами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.12.2018 року (справа №466/8648/15-ц), "...за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а факт передачі коштів не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджений лише належними і допустимими доказами (частина друга статті 58, стаття 59 ЦПК України 2004 року)."

За правилом ч.2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документу є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За правилами ч.1 ст. 5 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що розписка за своєю правовою природою є борговим документом, який боржник видає кредитору, засвідчуючи як укладення договору позики, так і отримання певної грошової суми, а також те, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики у строк, встановлений договором, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № від 03.07.2023, яка знаходиться в матеріалах справи, тому у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема : п. 1 - витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 03.07.2023 визначено що розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи у твердому розмірі становить 4500,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкцією на переказ готівки № 214, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 4-13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 264-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за договором позики від 23.03.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп), який був сплачений позивачем при поданні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1977 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1977 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: В. Т. Грицьків