Справа № 368/902/23
Рішення

Іменем України

"23" жовтня 2023 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

з участю представника позивача - адвоката Клапчука Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та просила провести поділ між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільного майна подружжя та припинити право спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м. та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га, з кадастровим номером :01:446:0020.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право особистої приватної власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право особистої приватної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га, з кадастровим номером :01:446:0020.

Мотивувала позов тим, що 29.01.2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) уклали шлюб, у зв`язку з чим відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було внесено актовий запис №09 про укладення шлюбу та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 29.01.2015 року.

Від спільного шлюбу Позивач і Відповідач мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.08.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішення набрало законної сили 21.09.2023 року.

За період шлюбу позивачем та відповідачем було набуте спільне майно, а саме:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м.;

- земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га, з кадастровим номером :01:446:0020.

Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельна ділянка під ним за адресою: АДРЕСА_1 були набуті Сторонами у спільному шлюбі, зазначене нерухоме майно може бути поділене між ними в рівних частках як спільне сумісне майно подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав і поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя. Кожна річ, набута подружжям в період спільного шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Крім того, майно, набуте у шлюбі, є спільним, незалежно від того, за ким із подружжя воно зареєстроване.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, законодавець презюмує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. При цьому обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує (постанови Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі №6-843цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі №372/504/17-ц).

В силу положень ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельна ділянка під ним по АДРЕСА_1 , які були набуті Позивачем та Відповідачем за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Виходячи з вищезазначених норм Сімейного та Цивільного кодексу України Позивач має право на поділ майна, що належить їй та Відповідачу на праві спільної сумісної власності. При цьому, факт реєстрації спірного майна за Відповідачем не змінює факту належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя, який презюмується.

Крім того, можливість поділити спільне майно не ставиться у залежність від факту перебування чоловіка і жінки у шлюбі або його розірвання.

Частки Позивача та Відповідача у спільному майні згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України є рівними, тобто кожен має право на частку у спільному майні.

Отже, наявні усі підстави для проведення поділу спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки під ним за адресою: АДРЕСА_1 між Позивачем та Відповідачем в рівних частках.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, її представник адвокат Клапчук Ф.П. позов підтримав та просив задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив , що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін спору є рівними.

Судом встановлено, що 29.01.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, у зв`язку з чим відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було внесено актовий запис №09 про укладення шлюбу та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 29.01.2015 року.

Від спільного шлюбу Позивач і Відповідач мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.08.2023 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішення набрало законної сили 21.09.2023 року.

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 19.05.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.05.2017 року за період шлюбу позивачем та відповідачем було набуте за спільні кошти спільне майно, а саме:

- житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м.;

- земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га, з кадастровим номером :01:446:0020.

Згідно ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав і поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ст. 28 Кодексу законів про шлюб та сім`ю України , в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ст.372 ЦК України передбачено слідуюче:

1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.183 ЦК України передбачено слідуюче:

1. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

2. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не довів, що спірне майно можна поділити без втрати його цільового призначення так як не надав суду належних і допустимих доказів вказаної обставини. Слід визначити судом, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на спірне майно є рівними, а саме і , так як інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому право спільної сумісної власності на спірне майно не припиняється.

А тому, позов слід задоволити частково та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), право на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м., що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), право на частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га з кадастровим номером :01:446:0020, що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В частині позову про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м. та на частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га з кадастровим номером :01:446:0020 відмовити.

Керуючись ст.183, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), право на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м., що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), право на частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га з кадастровим номером :01:446:0020, що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В частині позову про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,9 кв.м. та на частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0936 га з кадастровим номером :01:446:0020 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), 1073,60 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 01.11..2023 року.

Суддя В.І. Кириченко