Ухвала

19 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 200/8637/19

провадження № 61-14084ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання бездіяльності протиправною, захист житлових прав, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання бездіяльності протиправною, захист житлових прав, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що Виконавчий комітет Бабушкінської районної ради народних депутатів Виробничого житлово-ремонтно-експлуатаційного об`єднання (далі - ВЖРЕО) Бабушкінського району міста Дніпропетровська Дніпропетровської області рішенням від 21 травня

1993 року № 480 визнав аварійним будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим громадяни, які проживали в ньому, підлягали внесенню у списки позачергового отримання житлових приміщень. Крім того, будинок визнаний таким, що загрожує обвалом та підлягає знесенню.

Вказаний будинок на момент визнання його аварійним належав територіальній громаді міста, що підтверджується листом-відповіддю Шевченківської районної в місті Дніпрі ради від 12 квітня 2017 року.

Виконавчий комітет Бабушкінської районної ради народних депутатів ВЖРЕО Бабушкінського району міста Дніпропетровська Дніпропетровської області пунктом 1 рішення від 21 травня 1993 року № 480 затвердив акти районної технічної комісії про аварійність будинків належних місцевим радам, у тому числі й на АДРЕСА_1 (літ. А-3).

Станом на дату визнання (21 травня 1993 року) будинку АДРЕСА_1 аварійним, у квартирі № 10 проживали

та були зареєстровані ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2 .

Наразі, у вказаній квартирі також зареєстровані двоє синів

ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 ,

2013 року народження.

Позивачка теж зазначила, що квартира АДРЕСА_3 до руйнування будинку мала три кімнати. Отже, у даному випадку, її родині має бути надане благоустроєне жиле приміщення у вигляді квартири, розташованої в межах міста Дніпра, яка відповідає санітарним і технічним вимогам, має не менше трьох кімнат та жилу площу не менше 54,6 кв. м.

Разом з тим, житлові права ОСОБА_1 порушені бездіяльністю відповідачів, які не вжили заходів щодо надання іншого благоустроєного жилого приміщення їй та її родині. Всі мешканці будинку, крім сім`ї ОСОБА_1 , були відселені з аварійного будинку. Неодноразові звернення до міської ради позитивного результату не дали.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо ненадання благоустроєного жилого приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2013 року народження, місце проживання яких зареєстровано у квартирі АДРЕСА_3 , у межах норм жилої площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

- зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, розташованої в межах міста Дніпра, яка відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, має не менше трьох кімнат та жилу площу не менше ніж 54,6 кв. м.

Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська рішенням

від 10 листопада 2021 року (у складі судді Цитульського В. І.) позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зобов`язав Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради надати

ОСОБА_1 благоустроєне жиле приміщення у межах норм жилої площі у вигляді квартири, яка має складатися з того ж числа кімнат та бути не меншої площі, що й квартира АДРЕСА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 28 червня 2023 року

(у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С.,

Лаченкової О. В.) рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що, оскільки право користування спірною квартирою у позивачки виникло на законних підставах, вказаний факт є достатньою підставою вважати вказану квартиру житлом позивачки у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак вона має право на надання їй іншого постійного благоустроєного житла. Водночас, визнання бездіяльності відповідачів щодо ненадання житла протиправною не буде мати жодних наслідків для позивачки, зокрема, не зможе відновити права останньої, тому така вимога не може бути задоволена. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідачів надати квартиру ОСОБА_2 та її дітям ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2013 року народження, оскільки останні із вимогами про захист своїх та дітей житлових прав не звертались.

27 вересня 2023 року Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання бездіяльності протиправною, захист житлових прав, зобов`язання вчинити певні дії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України», заява

№ 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання бездіяльності протиправною, захист житлових прав, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. М. Ігнатенко

В. В. Сердюк