Справа № 2-2151/11
Провадження № 2-зз/442/17/23
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої-судді Грицай М.М.,

секретар судового засідання Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі клопотанняОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2011.

В обґрунтування заяви зазначає, що 04.11.2011 судом ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , ухвалою апеляційного суду від 13.09.2012 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Оскільки рішення суду від 04.11.2011 набрало законної сили 13.09.2012, а заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили у відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК України, то, на його думку, застосовані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. Тому просить скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання сторони не з`явилися, причин неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали цивільної справи, клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд приходить наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2011 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики накладено арешт на нежиле приміщення по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2011 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 52924 грн боргу та 563 грн судових витрат, що разом становить 53487 грн.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.09.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.11.2011 залишено без змін.

21.01.2013 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 04.11.2011 у справі №2-2151/11.

На підставі заяви стягувача від 08.02.2013 постановою державного виконавця ВДВС Дрогобицького МРУЮ Дубельовською О.Й. 08.02.2013 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2151/11, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 21.01.2013.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 вищевказаного Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відтак, зважаючи на викладені вище вимоги закону, суд вважає встановленим, що державним виконавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, яке регулює питання примусового виконання судових рішень, відкрито виконавче провадження з метою виконання рішення суду в даній справі.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що стороною відповідача оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження №36457837 чи подано скаргу на дії державного виконавця на стадії виконання рішення суду.

Статтею 129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пункт 8 ч.1 ст.264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи судові рішення, судами першої та апеляційної інстанції не вирішено питання скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2011.

Статтею 158 ЦПК України визначено порядок скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно довимог ч.7 вказаної статті, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Разом з тим, частина 8 цієї ж статті передбачає: якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернулася в межах строку, визначеного ЦПК України, з заявою про відкриття виконавчого провадження, яке відкрито державним виконавцем на виконання рішення суду, що набрало законної сили 13.09.2012.

Як на підставу скасування заходів забезпечення позову, представник заявника покликається на ч.ч. 2, 7 ст. 158 ЦПК України.

Поряд з тим, заявником до матеріалів клопотання про скасування заходів забезпечення позову не долучено будь-яких документів, які б свідчили про те, що відповідачем, як боржником у даній справі, повністю виконано судове рішення на користь позивача.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, обставини, з урахуванням яких судом було вжито заходи забезпечення позову, продовжують існувати, потреба в забезпеченні позову на даний час не відпала, рішення суду не виконано, грошові кошти, зазначені у рішенні суду, позивачу не повернені. Відповідач не надав доказів на підтвердження зворотнього.

Таким чином, з урахування того, що існують обґрунтовані підстави вважати, що скасування вжитих судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 257, 259, 260, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні клопотанняОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Суддя М.М. Грицай