справа № 166/1208/23
провадження № 2/166/233/23
РІШЕННЯ

іменем України

18 жовтня 2023 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заєць Н.П.,

представника позивачки Сіліка В.І. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Сіліка Івана Івановича в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки і піклування Ратнівської селищної ради,

встановив:

Представник позивача Сілік В.І. звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_3 із позовною заявою, в якій зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина після розірвання 09 липня 2010 року шлюбу між сторонами залишилася на проживання із матір`ю. Рішенням Ратнівського районного суду від 04.08.2009 із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина у розмірі частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 21 липня 2009 року до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку із сплатою відповідачем аліментів не у повному обсязі виникла заборгованість у розмірі 37083,74 грн.

Окрім часкової сплати аліментів відповідач жодних батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_5 не виконує, будь-якої участі в його вихованні та навчанні не бере, його станом здоров`я не цікавиться, про фізичний і розумовий розвиток сина не дбає. Згідно із висновком органу опіки і піклування Ратнівської селищної ради малолітній ОСОБА_6 висловив думку про те, що він не бачить ОСОБА_2 у майбутньому як батька.

На даний час позивачка із сином проживає у Республіці Польща, де останній відвідує навчальний заклад.

Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і небажання їх виконувати.

Крім цього, вказав, що починаючи із липня 2009 року ОСОБА_2 аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого виникала заборгованість, яка погашалася відповідачем із наступних платежів. Усього за період із липня 2009 року по липень 2023 року нараховано до сплати 124830,74 грн, з яких сплачено 87747 грн. За проведеними позивачкою розрахунками за період із 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2023 року (день звернення до суду) розмір визначеної ч.1 ст.196 СК України неустойки (пені) становить 108712,38 грн. З огляду на суму заборгованості відповідача пеню позивачка визначила у розмірі 100 відсотків заборгованості, тобто 37083,74 грн.

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 37083,74 грн.

Ухвалою суду від 01.09.23 позовну заяву прийято до розгляду, відкрито провадження у справі.

Відповідач 26 вересня 2023 року подав відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову. Зазначив, що між ним та позивачкою існують конфліктні відносини, у зв`язку із чим у нього наявні труднощі в спілкуванні з сином, останній негативно налаштований до нього як батька. Вважає висновок органу опіки необгрунтованим, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки він мотивований лише поясненнями матері дитини, довідкою із навчального закладу, містить лише загальні фрази щодо самоусунення його, яка батька дитини, від виховання та утримання сина. Вказав, що відсутні будь-які підтвердження того, що він систематично, незважаючи на всі заході попередження і впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, а його поведінка є свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин: необізнаність, відсутність достатніх матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, наявність іншої сім`ї та двох малолітніх дітей на утриманні, негативне ставлення матері дитини до її батька. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) вказав, що регулярно щомісяця сплачував аліменти у період із 2009 року по даний час. Заборгованість виникла у зв`язку із неповною сумою сплачених аліментів через відсутність доходу. Вважає заявлений позивачкою розмір неустойки несправедливим, непосильним для нього через складне матеріальне становище, пов`язане із відсутністю стабільного достатнього доходу та наявністю двох малолітніх дітей на утриманні, народжених у іншому шлюбі.

Просить у задоволенні позову в частині позбавлення його батьківських прав відмовити, а розмір неустойки зменшити на підставі п.2 ст.196 СК України.

Ухвалою суду від 29.09.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що відповідач, окрім сплати аліментів у неповному розмірі, будь-якої участі у вихованні сина не бере, із ним не спілкується, результатами навчання не цікавиться, про його фізичний та духовний розвиток не дбає. Із розмови з ОСОБА_3 йому відомо, що дійсно між сторонами наявний особистий конфлікт, позивачка не дозволяла відповідачу зустрічатися із дитиною за місцем проживання сина. Проте ОСОБА_2 жодних спроб усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною не вживав, до органу опіки й піклування для визначення способу участі у вихованні дитини не звертався. Малолітній ОСОБА_4 у ході спілкування із представниками органу опіки й піклування вказав про відсутність у майбутньому бачення відповідача у статусі свого батька. Вважає вимогу позивачки про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 100 відсотків заборгованості законною й обгрунтованою. Пояснив, що позивачка та син сторін не можуть дати пояснення у судовому засіданні з огляду на зайнятість ОСОБА_3 повний робочий тиждень та відвідування малолітнім ОСОБА_4 навчального закладу.

Відповідач позов щодо позбавлення батьківських прав не визнав, пояснив, що він неодноразово навідувався за місцем проживання дитини з метою спілкування з нею, однак позивачка та її матір йому перешкоджали в цьому, проганяли з будинку; намагався спілкуватися з сином у телефонному режимі, однак ОСОБА_3 трубку дитині не передавала. Визнав, що був не достатньо наполегливим у питанні визначення способу участі у вихованні дитини, чекав доки син трохи подорослішає аби розпочати з ним повноцінне спілкування. Вказав, що періодично на тривалий час виїжджав на заробітки, оскільки за місцем проживання отримати дохід не було можливості. Згодом одружився вдруге, у шлюбі народилося ще двоє дітей. Відтак мав труднощі із повним виконанням аліментного зобов`язання, однак аліменти сплачував систематично. Визнав позовні вимоги в частині стягнення із нього пені в розмірі 20000 грн.

Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просив справу розглянути за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі. Шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано, про що згідно із відповідним свідоцтвом у Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис №52 від 09.07.2010.

Сторонами визнано, що малолітній ОСОБА_4 постійно проживає із матір`ю, у тому числі після розлучення батьків, із 2022 року по даний час - у Республіці Польща.

Згідно із рішенням Ратнівського районного суду від 04.08.2009, виконавчим листом, виданим цим судом 26 серпня 2009 року, постановлено стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 21 червня 2009 року до повнолітння дитини.

Відповідно до розрахунку виплати та заборгованості по аліментах за вказаним виконавчим документом, виконаним старшим державним виконавцем Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Старушик І., ОСОБА_2 за період із липня 2009 року по липень 2023 року нараховано до сплати 124830,74 грн, з яких добровільно сплачено аліменти на суму 87747 грн, заборгованість складає 37083,74 грн.

За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі-Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого - дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Із довідки НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня - дитячий садок» с. Жиричі від 16.12.2023 №93 встановлено, що за період навчання ОСОБА_4 у даному навчальному закладі з 01 по 7 клас батько дитини ОСОБА_2 не брав участі в його вихованні: на батьківській збори не з`являвся, до класних і шкільних заходів не залучався, навчанням дитини не цікавився. Із 05 вересня 2022 року ОСОБА_6 відрахований зі складу учнів 8 класу навчального закладу.

Як вбачається із довідки базової школи №220 імені Станіслава Копчинського від 23.08.22 ОСОБА_6 прийнятий до школи 11 березня 2022 року.

Згідно із поясненнями представника позивача та відповідача між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий час існує конфлікт, заснований на особистих неприязних відносинах. Відповідно до цих же пояснень позивачка чинила ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з сином: не допускала до будинку за місцем проживання дитини, не дозволяла телефонне спілкування із батьком. Сам відповідач визнав, що жодних заходів для усунення подібних перешкод, зокрема шляхом звернення до органу опіки й піклування, не вживав, поважних причин цього не навів.

Відтак установлено, що відповідач фактично участі у вихованні дитини не бере. Одне лише матеріальне утримання дитини не свідчить про виконання ОСОБА_2 як батьком передбаченого законом обов`язку із виховання сина у повній мірі.

Проте, на думку суду, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

За змістом правової норми, викладеної у п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення від виконання зобов`язань батьків із виховання дитини означає такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному свідомому невиконанні зазначених обов`язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Навмисність такого ухилення має місце тоді, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

У даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання ним обов`язків із виховання дитини.

Так, створення позивачкою перешкод у спілкуванні з сином внаслідок особистого конфлікту між ними свідчить про відсутність у поведінці відповідача ознак свідомого й навмисного нехтування батьківськими обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Судом установлено, що відповідач не втратив інтересу до дитини.

З`ясувати думку малолітнього ОСОБА_4 не вдалося, з огляду на його перебування за кордоном та неможливість налаштування відеоконференцзв`язку позивачкою. Сторони на повторному виклику дитини не наполягали.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача. Враховуючи необхідність вирішення будь-якого сімейного спору стосовно дитини, виходячи із забезпечення її найкращих інтересів, суд визнає за доцільне зберегти зв`язок неповнолітньої дитини із батьком, відтак не погоджується із висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконкому Ратнівської селищної ради від 22.02.2023 №49 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

ОСОБА_3 одночасно заявлено позовну вимогу про стягнення із відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Так, судом установлено, стверджено названими вище доказами наявність визначеного судом аліментного зобов`язання відповідача перед позивачкою щодо сина ОСОБА_5 .

За правилами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У силу ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц визначила новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів.

Так, постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Із врахуванням визначеного ВС правила вбачається, що у разі виплати аліментів частинами, якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Представником відповідача пеню розраховано за період із січня 2022 року по липень 2023 року із врахуванням того, що сплаченої відповідачем суми аліментів 87747 грн вистачило б для повного погашення заборгованості по грудень 2021 року та частково на суму 322,9 грн із необхідних 1839,02 грн за січень 2022 року. Таким способом визначено пеню у розмірі 108712,38 грн.

Проте обраний позивачем підхід для обрахунку пені не відповідає визначеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц алгоритму розрахунку пені з огляду на систематичну сплату відповідачем щомісячних платежів, однак не у повному обсязі.

При цьому, представником позивача заявлено вказану позовну вимогу із врахуванням передбаченого ст.196 СК України обмеження розміру пені ста відсотками заборгованості, що становить 37083,74 грн.

За правилами ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Судом установлено, стверджено відповідними свідоцтвами про народження, довідкою про склад сім`ї, що на утриманні відповідача перебуває, окрім спільного із позивачкою сина, ще двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також матір ОСОБА_9 похилого віку (1955 року народження).

Таким чином, зважаючи на наявність у відповідача інших утриманців, труднощі у працевлаштуванні в умовах воєнного стану для осіб без кваліфікації, суд зменшує розмір пені до 30000 грн.

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з огляду на звільнення у силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви, суд стягує із відповідача на користь держави 1073, 60 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.7, 164, 180, 196 СК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30000 (тридцять тисяч) грн пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційних скарг у 30 - денний строк із дня складення повного рішення.

Дані про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки і піклування Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області, вул.Центральна, 19 смт.Ратне Ковельського району Волинської області.

Дата складення повного рішення 10 год 30 хв 26 жовтня 2023 року.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун