КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 жовтня 2023 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ковези Андрія Івановича на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути на свою користь 62 237, 14 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26.03.2016 належна йому квартира АДРЕСА_1 була залита водою з вини мешканки квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом обстеження житлових приміщень від 26.03.2016, складеним представниками ДП «Укржитлосервіс». ТОВ «Роял девелопмент» було складено кошторис на проведення робіт у квартирі АДРЕСА_1 на суму 62 237, 14 грн. Вказує, що він звертався до відповідача з пропозицією відшкодувати заподіяну шкоду у досудовому порядку, проте станом на день звернення до суду відповідач у добровільному порядку грошей в рахунок відшкодування шкоди не сплатила.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 62 237,14 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Вирішено питання відшкодування судових витрат.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковези Андрія Івановича про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року залишено без задоволення..

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ковеза А.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що 20.08.2021 відповідачка від суду отримала лише одне судове повідомлення про судове засідання, призначене на 31.08.2021. Надалі вона уклала договір про надання правової допомоги, її представником подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву. У клопотанні було зазначено засоби зв`язку представника.

Судом процесуального рішення з поновлення строку для подання відзиву на позов не приймалось.

Вказує, що на протязі майже року представник відповідача звертався до суду з вимогою повідомити про дату та час та місце розгляду справи, проте отримував відповіді, що справа до розгляду ще не призначалась, що не відповідало дійсності.

Щодо позовних вимог, то вона не заперечує проти встановленого ДП «Укржитлосервіс» факту залиття квартири, проте вважає такою, що не доведена належними доказами суми завданої матеріальної шкоди.

Зазначає, що акт не містить всієї необхідної інформації, яка дозволяє визначити характер залиття, завдану матеріальну шкоду (обсяг необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей). Відомості, які зазначені в акті містять виключно загальну інформацію. З тексту акту неможливо визначити в якій саме кімнаті, на якій саме стіні, на якій площі в кухні, коридорі, ванній кімнаті, стелях приміщень були виявлені пошкодження від залиття, не містять інформації якими саме будівельними матеріалами оздоблені пошкоджені приміщення.

На підтвердження завданих збитків позивачем долучено кошторис. Разом з тим, він не містить дати його складання. Відсутність дати складання кошторису разом з додатками до позову в останній день спливу трирічного строку позовної давності, дає підстави вважати, що кошторис не має ніякого причинно-наслідкового зв`язку з залиттям квартири.

Визначений розмір шкоди позивачем відображає вартість нового ремонту квартири, у той час коли позивач має право на відновлення свого становища, яке існувало до порушення його права.

Вказує, що станом на дату залиття у квартирі позивача проживала тітка позивача ОСОБА_4 , прізвище якої зазначено у акті обстеження та яка підписала акт обстеження. Вказана особа не мала до відповідачки жодних претензій щодо наслідків залиття. Станом на період її проживання в квартирі позивача ремонт у цій квартирі не здійснювався.

Крім того, виконуючи ремонті роботи через 4,5 роки після залиття, оформлюючи акт приймання передання виконаних робіт у вересні 2021 року, подання цих документів на підтвердження подій, які відбулись до подання позову, позивач повинен довести належними доказами, що ремонті роботи у квартирі виконувались саме з усунення пошкоджень квартири внаслідок залиття, а не з будь яких інших подій як могли статися протягом всього часу.

В порядку, передбаченому статті 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

26.03.2016 у квартирі АДРЕСА_1 стялося залиття, причиною якого був зірваний шланг від пральної машинки, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується Актом обстеження житлових приміщень від 26.03.2016, складеним представниками ДП «Укржитлосервіс», а саме: начальником ремонтно-будівельної служби Сірою Т.А., слюсарем - сантехніком ОСОБА_5 .

Згідно з Актом в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 пошкоджено:

- Кухня - частково (поверхня стелі та стіні, оздоблені шпалерами);

- Ванна кімната - стеля;

- Коридор - стеля;

- Стеля у кімнаті в чотирьох місцях та стіні, оздоблені шпалерами;

- Замочені меблі, килими, підлога;.

- Двері набули та не закриваються.

Відповідно до кошторису на проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , складеного ТОВ «Роял Девелопмент», вартість ремонтних робіт після залиття становить 62 237, 14 грн.

Згідно акту прийому - передачі виконаних робіт по ремонту квартири після залиття від 14.09.2021, ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_6 уклали даний Акт прийму - передачі виконаних робіт по ремонту квартири АДРЕСА_1 .

У п. Акту, відповідно до рахунку - фактури № СФ - від 14.09.2021 виконавець здійснив ремонті роботи в квартирі АДРЕСА_1 після затоплення.

Відповідно до п. 2 Акту, загальна вартість виконаних робіт становить 62 258,50 грн.

Згідно розрахункових квитанцій від 01.09.2021 № 30 ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_6 20 00 грн та від 14.09.2021 № 31 - 42 258,50 грн за ремонт квартири АДРЕСА_1 після затоплення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт залиття квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: актом від 26 березня 2016 року, актом прийму - передачі виконаних робіт по ремонту квартири після залиття від 14.09.2021, рахунком - фактури № СФ - 4 від 14.09.2021 та розрахунковими квитанціями № 30 та 31.

Відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з його вини.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 522/22726/15-ц (провадження № 61-25847св18).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що акт від 26 березня 2016 року не містить всієї необхідної інформації, яка дозволяє визначити характер залиття, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку № 4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту про залиття від 26 березня 2016 року він за формою та змістом відповідає вимогам вказаного Додатку №4, у ньому відображено: місце залиття, конкретні пошкодження квартири, висновки та причини залиття.

Доказів того, що залиття належної позивачу квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, останньою суду не надано. Будь-яких доказів на спростування зазначених у акті відомостей про події залиття, причини та обсяги пошкоджень апелянт не надала.

При цьому, обов`язкового складення акту безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають.

Таким чином, відповідач не спростувала доказами відсутність своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача не заявила та не надала інших доказів на підтвердження її заперечень, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у квартирі позивача проживала тітка позивача - ОСОБА_4 , прізвище якої зазначено у акті про обстеження приміщення, та яка не мала до відповідачки претензій щодо наслідків залиття, не можна визнати обґрунтованими.

Як вбачається з акту обстеження житлових приміщень, він підписаний не тільки ОСОБА_4 , як мешканцем квартири АДРЕСА_3 , а і мешканцем квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_3 .

Крім того, остання не заперечувала щодо подій залиття.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ознайомившись з матеріалами справи 28.08.2021 адвокат Ковеза А.І. був обізнаний про наявність судової справи. Будь - яких заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву не подавав.

Крім того, посилання на те, що останній звертався до суду з приводу призначення справи до розгляду, спростовуються наявними матеріалами справи та не містять доказів останнього щодо повідомлення його про рух справи чи інших клопотань, які передбачені цивільно - процесуальним законодавством.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковези Андрія Івановича залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана