Номер провадження: 22-ц/813/2089/23
Справа № 522/4862/21
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/4862/21

Номер провадження: 22-ц/813/2089/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участі секретаря судового засідання Зєйналової А.Ф.к.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про стягнення авансу та відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Ковтун Ю.І. о 16 годині 05 хвилин 14 вересня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом про стягнення авансу та відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_1 обґрунтовує позов тим, що вона у період часу з 17.12.2010 р. по 02.11.2011 р. передала в якості авансу відповідачам, через ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , в рахунок придбання квартири АДРЕСА_1 готівкові кошти на загальну суму 85 000,00 доларів США, що підтверджується змістом позовної заяви по іншій справі та відповідними розписками. Вказане є свідченням того, що між сторонами мала місце попередня домовленість щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Оскільки договір купівлі-продажу так і не був укладений, то аванс у розмірі - 85 000,00 доларів США підлягає поверненню позивачці.

Оскільки позивачка лише 12.02.2021 року дізналася про наявність обтяження по квартирі АДРЕСА_1 , за основним зобов`язанням Приватного підприємства «Егіна», то це є свідченням неможливості укладення між сторонами договору купівлі-продажу квартири.

З огляду на те, що між сторонами була укладена усна угода щодо підтримання у квартирі чистоти і порядку, своєчасної оплати за комунальні послуги, то це створює умови щодо зобов`язання відповідачів відшкодувати позивачці понесені витрати з оплати житлово-комунальних послуг на загальну суму - 131 544,00 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 9).

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

ОСОБА_3 у відзиві на позов просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що позивачкою їй було запропоновано, щоб її мати, брат та дідусь заселилися у квартиру, яка належить її чоловіку, за адресою - АДРЕСА_2 . Також була досягнута усна домовленість, що позивачка купить дану квартиру за ціною 190 000 доларів США. Жодного договору не було укладено. До цього часу узгоджену в кінці 2010 року суму позивачкою сплачено не було. Зазначає, що сплачувати комунальні послуги повинен той, хто їх споживав так 18 квитанцій оплати за послуги «Инфоксводоканал» з банківської картки матері позивачки ОСОБА_4 є доказом користування вказаними послугами. Згідно квитанції про сплату за газ, світло платником являється - ОСОБА_1 .. Жодного доказу, що оплату здійснювала ОСОБА_1 не надано.

23.09.2020 на ім`я позивачки була відправлена претензія, в якій вказувалось, що з кінця вересня 2010 року ОСОБА_1 та її родина незаконно знаходяться в квартирі АДРЕСА_1 . Було надано строк на виселення до 26 вересня 2020 року, а також вказувалося про необхідність сплати заборгованості по комунальним послугам.

Зазначає, що позивачка з кінця 2010 року без достатньої правої підстави займає належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру. Отже спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються главою 83 ЦК України. Жодного договору по даній квартирі не має (Т. 1, а. с. 98 105).

ОСОБА_1 у відзиві на позов просить у його задоволенні відмовити. Зазначає, що жодного проекту договору або наміру складати договір купівлі-продажу між ним та ОСОБА_1 не має. У нього особисто з ОСОБА_1 не було жодної домовленості, гроші у ОСОБА_1 він не брав, договір оренди не складав, знаходився у лікарнях. Жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачкою не надано (Т. 1, а. с. 129 133).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданих копій розписок не вбачається, що грошові кошти відповідачам були передані позивачкою ОСОБА_1 в якості авансу та спрямовані на виконання умов попередньої домовленості щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу спірної квартири.

Оцінюючи показання свідків у судовому засіданні, суд першої інстанції визнав їх недопустимим доказом, оскільки та обставина хто саме передавав відповідачам грошові кошти має бути підтверджена письмовим доказом і не може підтверджуватися іншими засобами доказування, зокрема, поясненнями сторони та показаннями свідків, як і змістом позовної заяви у іншій справі.

Щодо відшкодування відповідачами витрат понесених позивачкою з оплати житлово-комунальних послуг суд зазначив, що згідно наявних у справі копій квитанцій на аркушах справи 10 - 42 не можливо встановити, що оплату за користування такими послугами у спірний період здійснено саме позивачкою ОСОБА_1 .. Інших доказів на підтвердження зазначених обставин позивачкою не надано.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог (Т. 1, а. с. 246 250).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції не було належним чином оцінено докази по справі; 2) судом не було враховано факт попередньої домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, та у зв`язку з неукладеним договору необхідності повернення авансу. (Т. 2, а. с. 7 11).

Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що жодних домовленостей між ним та ОСОБА_1 щодо продажу останній спірної квартири не було, жодних коштів відповідач не отримував.

Надані до позову докази є неналежними та недопустимими, оскільки не підтверджують укладення у визначеній законом формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 будь-якого попереднього договору щодо укладення між ними у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Позивачка протягом більше 10 років не вчиняла жодних дій, спрямованих на укладення будь-якого договору купівлі-продажу квартири, та не заявляє про порушення будь-яких нібито домовленостей. Вказані дії лише свідчать про штучний характер предмету спору. Єдиною метою повернення коштів, сплачених позивачкою у 2011 році ОСОБА_3 в якості орендної плати, є незаконне збагачення за рахунок безоплатного користування квартирою (Т. 2, а. с. 38 42).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року (Т. 2, а. с. 20 20 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 21). Справа неодноразово призначалася до розгляду у судових засіданнях.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.09.2022 року витребувано з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/17332/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_3 , про виселення (Т. 2, а. с. 67 - 69).

31.01.2023 року на адресу апеляційного суду надійшли витребувані матеріали цивільної справи №522/17332/20 (Т. 2, а. с. 88).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року витребувано з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/18606/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_3 , про виселення (Т. 2, а. с. 103 - 106).

15.06.2023 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали цивільної справи №522/18606/20.

12.10.2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Адвокат Гайдай О.В., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, багаторазове призначення справи до розгляду апеляційний судом, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 січня 2003 року, що укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , якій посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрований в реєстрі за № 3-157, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 106).

Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру зареєстровано 12.05.2010 р. в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (Т. 1, а. с. 111).

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.02.2021 одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 44 54).

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка, зазначила про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 мала місце попередня домовленість щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та оплати житлово-комунальних послуг за вказану квартиру, у зв`язку з чим у період часу з 17.12.2010 по 02.11.2011 включно відповідачам було передано позивачкою в якості авансу кошти у сумі - 85 000,00 доларів США. Також на підтвердження сплати за житлово-комунальні послуги, що були надані власнику квартири, яким є ОСОБА_1 , позивачкою надано копії квитанцій на суму - 131 544, 00 грн..

По справі виникли правовідносини сплати авансу та оплати спожитих житлово-комунальних послуг

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції частково погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16(пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом по даній справі, ОСОБА_1 зазначила, що між нею та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 мала місце попередня домовленість щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу квартири. Позивачка з наміром придбання квартири передавала кошти в якості авансу відповідачам. Та крім того, сплачувала житлово-комунальні послуги.

На підтвердження передачі відповідачам готівкових коштів в рахунок придбання квартири АДРЕСА_1 , в якості авансу в розмірі - 85 000,00 доларів США, позивачкою надано суду копії розписок, відповідно до яких ОСОБА_3 26.06.2011 отримала від ОСОБА_5 кошти у сумі 15 000 доларів США в рахунок погашення боргу за квартиру та 02.09.2011 отримала від ОСОБА_4 кошти у сумі 10 000 доларів США в рахунок погашення оплати за квартиру.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачкою не надано доказів на підтвердження її посилання на те, що ОСОБА_1 надавала кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 для передачі їх у подальшому ОСОБА_1 ..

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримували будь-які кошти від ОСОБА_1 ..

Наявні в матеріалах справи розписки не містять будь-яких посилань, що вказані кошти були надані ОСОБА_1 ..

Таким чином, наявні у справі розписки не підтверджують отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_1 в рахунок оплати за продажу в майбутньому квартири.

З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає порушень прав ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять доказів того, що остання взагалі надавала будь-які кошти відповідачам, чи третім особам для їх подальшої передачі.

Отже, з вказаних розписок лише можна встановити, що передача коштів здійснювалась ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яким чином вказані розписки підтверджують порушення прав позивачки за наявними матеріалами справи не встановлено.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, оцінюючи надані позивачкою докази на підтвердження своїх вимог, суд зазначає, що з наданих копій розписок не вбачається, що грошові кошти були передані відповідачам саме позивачкою ОСОБА_1 в якості авансу та спрямовані на виконання умов попередньої домовленості щодо укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири.

З витребуваних апеляційним судом та оглянутих колегією суддів у судовому засіданні матеріалів цивільної справи №522/17332/20 та матеріалів цивільної справи №522/18606/20 також не вбачається, що грошові кошти були передані відповідачам саме позивачкою ОСОБА_1 в якості авансу та спрямовані на виконання умов попередньої домовленості щодо укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири. Колегія суддів при цьому приймає до уваги, що жодна з вказаних цивільних справ не була розглянута судом по суті, тобто обставини по справі не встановлювалися.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з наявних у справі копій квитанцій (Т. 1, а. с. 10 42) про оплату житлово-комунальних послуг не можливо встановити, що оплату за користування такими послугами у спірний період здійснено саме позивачкою ОСОБА_1 . Інших доказів на підтвердження зазначених обставин позивачкою не надано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року змінити. Викласти мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе