Справа № 175/620/23
Провадження № 2/175/127/23
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.

при секретареві судового засідання Бабко-Малої В.В.,

за участю представника позивача адвоката Неруш О.В.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.

13 лютого 2023 року до суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Того ж дня, згідно розподілу автоматизованої системи «Д-3» справу було розподілено до провадження судді Бойко О.М.

Ухвалою від 23 лютого 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

13 лютого 2023 року представник позивача адвокат Потапов К.О. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 131 199,32 грн., з яких: 110 000,00 грн. позичені кошти; 18 392,60 проценти за договором позики; 2 210,01 грн. інфляційні витрати; 596,71 грн. 3% річних та суму судових витрат, що складаються з судового збору та суми коштів на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 19.11.2021 року. Згідно умов Договору ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 110 000,00 грн. строком на 1 рік.

19 січня 2023 року позивачем ОСОБА_2 було подано вимогу про повернення грошових коштів до відповідача ОСОБА_1 . До суду подано копії вимоги від 19 січня 2023 року із підтвердженням відправлення поштою відповідачеві вимоги.

Додатково до суму боргу в розмірі 110 000,00 грн., позивач просить суд витребувати у відповідача проценти від суми позики у розмірі 18 392,60 грн., інфляційні витрати 2 210,01 грн., 3% річних 596,71 грн. Загалом сума вимоги за позовом 131 199,32 грн.

Також, представником позивача адвокатом Потаповим К.О., в інтересах позивача, разом із позовом, була подана заява про подання доказів розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. В цій заяві, повідомляє суд, що докази розміру витрат, які будуть сплаченні позивачем його представнику, у зв`язку із розглядом справи буде здійснено протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, через неможливість визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу до ухвалення рішення суду, з огляду на те, що остаточні зміст та обсяг правничої допомоги, яка надається позивачу, не можуть бути відомі заздалегідь.

Відповідач не надав, у встановленні судом строки, відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні повністю заперечував позовні вимоги, обґрунтовуючи тим, що розписку писав під примусом, оскільки перебував із позивачем у трудових відносинах. Жодних посилань на докази, що підтверджують достовірність стверджень відповідач до суду не надав.

Представник позивача адвокат Неруш О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

19 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 19.11.2021 року. Згідно умов Договору ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 110 000,00 грн. строком на 1 рік, тобто до 19 листопада 2022 року включно.

На момент розгляду справи відповідачем умови договору позики так і не виконанні та грошові кошти не повернуті.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; на виконання ч. 1 ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 606/2445/14-ц.

Також, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки, Конвенція та практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права на виконання ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" поняття «власність» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тлумачиться дуже широко, адже воно охоплює цілу низку інтересів економічного характеру та, згідно з рішеннями визнавалося таким, що підпадає під захист статті 1 Першого протоколу рухоме і нерухоме майно, матеріальні та нематеріальні блага, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням арбітражу, право на пенсію, право землевласника на оренду плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатися професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Отже, зважаючи на наведене, у тому числі на широкий зміст статті 1 Першого протоколу, порушене право власності позивача підлягає захисту та поновленню у зазначеній в цьому рішенні спосіб.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ч.1 ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм Цивільного кодексу України, у спірних правовідносинах, окрім суми позичених коштів, стягненню підлягають проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ у загальному розмірі 18 392,60 грн. за період з 20.11.2021 року по 18.11.2022 року, які розраховано за наступною формулою: (розмір процентів) = (сума боргу) х (розрахункова ставка %) / 100% х (кількість днів) / (кількість днів у році):

з 20.11.2021 по 09.12.2021 8,500% = 110 000,00 грн. х 8,500% / 100% х 20 / 365 = 512,33;

з 10.12.2021 по 31.12.2021 9,000% = 110 000,00 грн. х 9,000% / 100% х 22 / 365 = 596,47;

з 01.01.2022 по 20.01.2022 9,000% = 110 000,00 грн. х 9,000% / 100% х 20 / 365 = 542,47;

з 21.01.2022 по 03.03.2022 10,000% = 110 000,00 грн. х 10,000% / 100% х 42 / 365 = 1 265,75;

з 04.03.2022 по 02.63.2022 10,000% = 110 000,00 грн. х 10,000% / 100% х 91 / 365 = 2 742,47;

з 03.06.2022 по 21.07.2022 25,000% = 110 000,00 грн. х 10,000% / 100% х 49 / 365 =3 691,78;

з 22.07.2022 по 08.09.2022 25,000% = 110 000,00 грн. х 10,000% / 100% х 49 / 365 = 3 691,78;

з 09.09.2022 по 20.10.2022 25,000% = 110 000,00 грн. х 10,000% / 100% х 42 / 365 = 3 164,38;

з 21.10.2022 по 18.11.2022 25,000% = 110 000,00 грн. х 10,000% / 100% х 29 / 365 = 2 184,93;

Разом за 364 дні = 18 392,60 грн.

Згідно зі ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач тривалий час ухиляється від виконання умов договору позики та не повертає грошові кошти, позивачем було розраховано індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, 3% річних від простроченої суми за період з 20.11.2022 по 24.01.2023 складає 596,71 грн. з наступного розрахунку сума боргу х 3% х кількість днів прострочення / кількість днів на рік / 100

З 20.11.2022 до 24.01.2023 - 110 000,00 грн. х 3% х 66 / 365 / 100 = 596,71 грн.

Отже 3% річних від простроченої суми (110 000,00 гривень) за період з 20.11.2022 по 24.01.2023 становить 596,71 грн.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Сукупний індекс інфляції у період з 20.11.2022 року по 24.01.2023 рік на суму 110 000,00 гривень становить за грудень 2022 року 100,70 та січень 2023 року 101,30 та дорівнює 2 210,01 гривень.

Отже, загальна сума заборгованості за договором позики становить 131 199,32 грн., яка складається з: 110 000 грн. основна сума боргу; 596,71 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 20.11.2022 по 24.01.2023; 2 210,01 грн. - інфляційні втрати за період з 10.11.2022 по 24.01.2023.

Що стосується заперечень відповідача ОСОБА_1 , про те, що він підписав розписку під зовнішнім примусом, то суд зауважує, що перевірка обставин, зазначених у судовому засіданні, а також надання цим обставинам оцінки, відноситься до виключної компетенції правоохоронних органів.

Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що розписка від 19.11.2021 року, він підписував під тиском та зовнішнім впливом. Тому, доводи самого відповідача ОСОБА_1 в цій частині, щодо заперечення обставин викладених у позові, суд не може прийняти до уваги.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, суду не надав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики підлягають до задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 311,99 грн. сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 525-526, 530, 611, 625, 1046-1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошти за договором позики від 19.11.2021 року у розмірі 131 199,32 грн., яка складається з: 110 000 ,00 грн. основна сума боргу, 18 382,60 грн. проценти за договором позики; 596,71 грн. 3% річних від простроченої суми за період за період з 20.11.2022 року по 24.01.2023 року, 2 210,01 грн. інфляційні втрати за період з 20.11.2022 року по 24.01.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору при подачі позову у розмірі 1 311, 99 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бойко О.М.