1Справа № 335/6587/22 2-во/335/118/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Романько О.О. за участю секретаря Гутник Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області про виправлення описки у виконавчому документі по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій областіЕдуард Старосельський звернувся з заявою про виправлення помилки у виконавчому документі по справі №335/6587/22 позовною заявою ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що у виконавчому листі не вірно зазначене повне найменування та ідентифікаційний код боржника - Головне управління державної казначейської служби України у Запорізькій області: 69107, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний,168, ідентифікаційний код 37941997, виправити та зазначити наступного боржника: Державну казначейську службу України (вул. Бастіона, буд. 6, м. Київ, 01601, ).

Відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Згідно ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, їхня неявка не перешкоджає розгляду питанн порушеного перед судом.

Вивчивши заяву про виправлення помилки та матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви про виправлення описки з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.03.2023 відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 15.06.2023 задоволено апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2023 та змінено, зменшивши розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) моральної шкоди у розмірі 225983,33 грн..

З метою примусового виконання рішення суду у частині стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 10.10.2023 видано виконавчий лист.

З зазначеним виконавчим листом 10.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області із заявою про виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - пункт 53.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02), позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення або якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом (пункти 1, 3 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року).

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилом частини третьої статті 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 було затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі- Порядок № 845).

Цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Казначейське обслуговування Державного бюджету України передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету; розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів; бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання державного бюджету.

Пунктом 8 ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 цього Кодексу будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Отже, до повноважень Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області не належить виконання судових рішень по справах про відшкодування шкоди громадянину, завдану незаконними діями органів державної влади, органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, оскільки у територіальних органах Державної казначейської служби України рахунки щодо відшкодування вищевказаної шкоди, як моральної, так і матеріальної, не відкриваються і відповідно видатки на ці цілі не передбачено.

У разі, якщо Законом України про Державний бюджет на відповідний рік передбачаються загальнодержавні видатки на відшкодування вищевказаної шкоди, відповідні рахунки відкриваються в Державній казначейській службі України, яка є окремою юридичною особою.

Згідно з додатком 3 до Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на поточний рік передбачено державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яку закріплено за Державною казначейською службою України.

Таким чином, належним боржником за вказаним виконавчим листом с Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, ).

Судом встановлено, що при видачі виконавчого листа судом не було зазначено всіх реквізитів належного боржника.

З урахуванням обставин, на які посилається представник зазначеного у виконавчому листі боржником Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області,суд вважає можливим задоволення його заяви про виправлення помилки у виконавчому листі.

Керуючись ст. ст. 260, 432 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області про виправлення описки у виконавчому документі по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури - задовольнити.

Виправити помилку, допущену у виконавчому листі виданому 10 жовтня 2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі № 335/6587/22 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Головного управління національної поліції у Запорізькій області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральної шкоди у розмірі 225 983,33 грн..

Вважати за вірне зазначити повне найменування та ідентифікаційний код боржника як Державна казначейська служба України (), яка знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, замість зазначеного - Головного управління державної казначейської служби України у Запорізькій області.

Ухвалу може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 30.10.2023.

Суддя: О.О. Романько