Провадження № 22-ц/811/1556/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Яворського С.Й. від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача повернуто позивачу.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу від 28 лютого 2023 року у цивільній справі № 463/14135/21 про повернення позовної заяви та повернути справу № 463/14135/21 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано усі факти обставин справи, а тому ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що повторне повернення позовної заяви заборонено відповідно до ч.6 ст.185 ЦПК України. Наголошує, що суд вже постановляв 21 лютого 2022 року ухвалу в цій справі про повернення позовної заяви. Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року ухвала про повернення позовної заяви від 21 лютого 2022 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду. Звертає увагу на те, що в оскаржуваних ухвалах не вказані конкретні вимоги чи недоліки позовної заяви, які не виконані позивачем; клопотання про застосування коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору та повернення надміру сплачених коштів - залишилось без розгляду; оскаржувані ухвали очевидно суперечать висновкам, викладеним колегією суддів Львівського апеляційного суду у постанові від 13 жовтня 2022 року, зокрема: "визнання неподаною та повернення позовної заяви у даній справі, яке відбулося за встановлених апеляційним судом порушень норм, як матеріального так і процесуального права, не є гнучким встановленням обмежень доступу до суду і свідчить про надзвичайний формалізм та помилковість висновків суду; "позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про повернення судового збору, який на його думку, був сплачений у зайвому розмірі 363,20 грн., оскільки при подання до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (а.с. 22), без вирішення залишилося подане позивачем клопотання про повернення судового збору; "зазначені положення мають бути враховані як судом першої інстанції так і позивачем та знайти своє відображення при продовженні розгляду даної справи; повторно повертаючи позовну заяву, суд не постановив повернути сплачений судовий збір за подання позовної заяви квитанцією № НМСХ-СРР7-76КВ-62М2 від 30.12.2021 року, що належить виключно до дискреційних повноважень суду першої інстанції (відповідно до висновків ухвали Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у цій справі); допустив порушення обов`язку вручення судових рішень, не врахувавши сталої практики Верховного Суду з 2021 по 2023 роки, що перешкодило вчасно оскаржити ухвали.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 14, 185, 272 ЦПК України, повертаючи позовну заяву виходив з того, що ухвалу судді від 10.11.2022 року про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_1 отримав 15.11.2022 року о 08:50:52, яка була скерована на офіційну електронну адресу позивача, тобто адресу електронної пошти, вказану позивачем в Електронному кабінеті ЄСІТС. Зазначене стверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документа. Отримавши 15.11.2022 року ухвалу судді від 10.11.2022 року про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_1 вимоги ухвали судді від 10.11.2022 року не виконав та недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунув відповідно.Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивачне усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у якому судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред`явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК».

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2021 року позивач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Личаківського районного суду м.Львова з позовом немайнового характеру про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача у якому просив:

-визнати незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ № 98-к від 05.04.2019 ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині параграфу 17, яким істотно змінюються його умови праці, встановлені наказом №25-к від 24.01.2019;

-визнати незаконним та негативним заходом впливу до викривача ОСОБА_1 наказ №205к/тр від 30.09.2020 ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Зіменковського Б.С. в частині встановлення строкової умови трудового договору.

Крім цього, просив відстрочити сплату судового збору за заявлені вимоги до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 17.12.2021 позовну заяву залишено без руху, для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині даної ухвали, протягом 10 днів з дня отримання позивачем ухвали.

В ухвалі суд зазначив, що позивачеві слід зазначити про наявність такого майнового стану позивача, який унеможливлює сплату судового збору за заявлені вимоги, та долучити до матеріалів позовної заяви документи на підтвердження такого стану, як підстави для відстрочення сплати судового збору, або за відсутності такої підстави та документів (доказів) на її підтвердження сплатити судовий збір за заявлені вимоги в розмірі 1816,00 грн. (908,00 грн. +908,00 грн.).

31.12.2021 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» скеровано суду на виконання вимог ухвали від 17.12.2021 року заяву про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію №НМСХ-СРР7-76КВ-62М2 від 30.12.2021 року про сплату судового збору в розмірі 1816,00 грн. за наступними реквізитами одержувач коштів - ГУК Львів/Личаківський р-н/22030101, код одержувача (код за ЄДРПОУ) 38008294, р/р одержувача UA0013954, код класифікації доходів бюджету 22030101, тобто за платіжними реквізитами Львівського апеляційного суду.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.01.2022 року продовжено позивачу ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі судді Личаківського районного суду м.Львова від 17.12.2021 року, до десяти днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку.

Ухвала мотивована тим, що позивачем з метою усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 17.12.2021 року, поданої до Личаківського районного суду м.Львова позовної заяви сплачено судовий збір на невірний рахунок НОМЕР_1 . Що відтак не може вважатися належним підтвердженням сплати судового збору за подану позовну заяву, оскільки відповідна сума судового збору підлягала до сплати на рахунок UA0013954.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву у якій просив перевірити зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України та за місцем розгляду справи коштів судового збору, сплачених за квитанцією №НМСХ-СРР7-76КВ-62М2 від 30.12.2021 року; повідомити результати перевірки та за їх результатами розпочати розгляд позовної заяви, або постановити ухвалу про повернення коштів судового збору, сплачених квитанцією №НМСХ-СРР7-76КВ-62М2 від 30.12.2021 року з наданням строку на сплату судового збору у розмірі та за реквізитами, наданими судом; розглянути подане клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивачем ОСОБА_1 станом на 18.02.2022 року не усунуто недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалі від 17.12.2021 року та від 10.01.2022 року, тобто не сплачено судовий збір у відповідному розмірі за наступними реквізитами: (отримувач коштів - ГУК Львів/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38008294, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0013954, код класифікації доходів бюджету 22030101), а також не зазначено відповідної підстави, передбаченої ст.8 Закону України «Про судовий збір», для звільнення від сплати судового збору за поданий до Личаківського районного суду м.Львова позов до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького про визнання наказів про встановлення строкової умови трудового договору незаконними та негативними заходами до викривача.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк у 10 (десять) днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору та повернення судового збору відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що позивачеві слід сплатити судовий збір за заявлені вимоги в розмірі 1816,00 грн. (908,00 грн. +908,00 грн.). За подання позовних заяв до Личаківського районного суду м. Львова судовий збір підлягає сплаті за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК Львів/Личаківський р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38008294, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0013954, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Оскаржуваною ухвалою позовну заяву повернуто позивачу, оскільки отримавши 15.11.2022 року ухвалу судді від 10.11.2022 року про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_1 вимоги ухвали судді від 10.11.2022 року не виконав та недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунув відповідно.

Відповідно до змісту ч.6 ст. 185 ЦПК України, у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Зважаючи на вимоги вказаної норми закону та враховуючи те, що постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 21 лютого 2022 року про повернення позовної заяви скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, відтак суд першої інстанції не мав права повторно повертати позовну заяву та постановляти оскаржувану ухвалу.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою сплати судового збору позивачем на невірний рахунок можна вважати і те, що в ухвалі Личаківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2021 року судом не зазначено реквізитів для сплати судового збору як спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Також, суду першої інстанції слід звернути увагу на те, що позовна заява надійшла до суду в електронній формі, відтак згідно ч.3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак судовий збір підлягав сплаті позивачем за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1452,80 грн. (908*2*0,8).

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що питання сплати судового збору суд може вирішити за наслідками розгляду справи.

Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватися із урахуванням обставин конкретної справи та із забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів.

Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на стадії апеляційного перегляду судового рішення може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Так, у §32 рішення від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Повернувши позовну заяву заявнику на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд не забезпечив гарантований Конституцією України апеляційний перегляд справи та порушив вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд, якою гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до обмеження права на подання позовної заяви.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «…стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2021 року у справі № 629/794/19.

Що стосується повернення помилково сплаченого судового збору то слід вказати, що повернення помилково сплаченого судового збору (без подальшого звернення до суду, на рахунок іншого суду тощо) здійснюється відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 8 грудня 2021 року № 647, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за № 1674/37296).

Відповідно позивачу для повернення судового збору помилково сплаченого за подання позовної заяви на інший рахунок слід скористатися Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787.

Зважаючи на вказане слід вважати, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При цьому таке питання повинне бути вирішене із суворим дотриманням судом першої інстанції вимог закону, зокрема, і вказаних вище.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід вважати підставними, а саму скаргу такою, що підлягає до задоволення, оскаржувану ж ухвалу суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Н.П. Крайник

М.М. Шандра