ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2562/23
Провадження №2-з/477/18/23
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючого у справі судді Глубоченка С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельних ділянок, площею 0,25 та 0,1722 га відповідно, що розташовані за цією ж адресою; 1/2 частину автомобіля, марки RENAULT TRAFIC, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

19 жовтня 2023 року представником позивача у справі подано заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , в якій останній посилаючись на те, що на майно, яке має статус спільної сумісної власності подружжя може бути звернуто стягнення за борговими зобов`язаннями відповідача у справі, що зробить неможливим виконання рішення суду про поділ спільного майна подружжя, просить суд накласти арешт на 1/2 частину нерухомого майна, що набуто ними в період шлюбу, а саме житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельних ділянок, що розташовані за цією ж адресою з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства та 1/2 частину автомобіля, марки «Renault Trafic», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В обґрунтування своєї заяви вказував, що за період шлюбу сторони набули у власність вищеперераховане майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування спільним майном, з метою захисту свого права позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею по 1/2 частині на спірне майно. У свою чергу, на даний час позивач дізналася, що за судовими рішеннями з відповідача стягнуто на користь третіх осіб грошові кошти за його зобов`язаннями, з огляду на що може бути звернуто стягнення на майно, що за ним зареєстровано, зокрема і на майно, яке є предметом спору у даній справі. Зазначає, що відчуження на виконання боргових зобов`язань майна, яке зареєстроване за відповідачем ускладнить виконання рішення суду. Тому, для ефективності судового захисту просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частину вказаного майна.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням частини першої статті 153 ЦПК України сторони та інші учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, суд установив наступне.

Приписами статті 151 ЦПК України визначений зміст і форма заяви про забезпечення позову, які заявником дотримані.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постановах від 08 жовтня 2018 року у справі №913/257/18, від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №752/6255/18 при розгляді скарг на ухвали про застосування заходів забезпечення позову неодноразово викладав наступні висновки.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 07 жовтня 2019 року в справі № 752/20385/18 убачається, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

На думку суду, необхідність застосування заходів забезпечення випливає із фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що їх незастосування призведе до ускладнення ефективного поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

Предметом позову поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, отже, між сторонами існує спір про право.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, є видами забезпечення позову, передбаченими статтею 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого суд дійшов висновку за можливе задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/2 частину переліченого майна, яке на праві власності зареєстроване за ОСОБА_2 , оскільки зазначене майно є предметом спору за позовом, в якому позивач просить визнати в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за нею право власності на половину житлового будинку, земельних ділянок та транспортного засобу та в разі задоволення позовних вимог отримає право на відповідну частку вказаного майна, що свідчить про співмірність поданої заяви з позовними вимогами.

Також, є велика вірогідність того, що в разі не вжиття даних заходів на виконання зобов`язань відповідача перед третіми особами можуть бути вжиті заходи щодо відчуження майна, зокрема і про звернення стягнення на це майно, оскільки судовими рішення з ОСОБА_2 стягнуто значну суму заборгованості.

Таким чином, накладення арешту на частину майна відповідача, є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить здійснити дії щодо відчуження вище зазначеного майна, та інші протиправні дії, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору про поділ майна подружжя.

Заходи забезпечення позову вживаються судом в межах позовних вимог заявлених позивачем, отже накладення арешту на вищезазначене майно є відповідним та співмірним заходом для забезпечення даного позову.

З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, відповідач матиме можливість здійснити відчуження майна, що є предметом даного спору на користь інших осіб чи вчинити будь-які інші дії щодо зазначеного майна, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, так як у сторони спору (відповідача) до його вирішення наявна можливість розпорядитися об`єктом прав, що йому належать (з власної згоди та/або в порядку примусового виконання рішення суду).

Крім того слід зазначити, що накладенням арешту на частину майна, яке може отримати у власність позивач в разі задоволення позову, на даний час не порушуються інтереси інших осіб, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, справа на даний час не розглянута, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частини шостої статті 154 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження..

Керуючись статтями 149, 150, 153, 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:009:0032, що розташована в АДРЕСА_1 та має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1722 га, кадастровий номер :01:009:0033, що розташована в АДРЕСА_1 та має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Накласти арешт на 1/2 частину автомобіля, марки «RENAULT», модель «TRAFIC», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО