РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання Матківська Р.Р.,

Справа № 458/325/23

Провадження №2/458/117/2023

за участі сторін цивільного провадження:

позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, повноважний представник згідно довіреності Ковальчук О.Я.,

відповідачка ОСОБА_1 не прибула,

розглянувши в м.Турка Самбірського району Львівської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.04.2023 року в Турківський районний суд Львівської області з позовною заявою звернулося Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надміру виплачену пенсію в сумі 7564,07 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2023 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Позовна заява подана особою, яка згідно вимог ст.47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю.

У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23, 27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. Ч.ч.7, 8 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи можуть пред`являтися за їх місцем знаходження, і позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Позиція особи, яка подала позов.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії по інвалідності з 13.04.2000 року, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На підставі виданої довідки №1045 від 11.08.2010 року виконавчим комітетом Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області п ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 і має статус особи, яка проживає у гірському населеному пункті. До Головного управління 04.11.2021 року за № 4447/6 надійшла довідка виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 29.10.2021 року № 1166 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 , але за вище вказаною адресою не проживає і місце перебування та проживання її не відоме. 15.12.2021 року за № 4992/6 Головним управлінням отримано довідку від 14.12.2021 року № 1249, видану виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації і не має статусу особи, що проживає в гірському населеному пункті відповідно із зміною постійного місця проживання згідно Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні та посвідчення вважати таким, що припинена з 01.01.2021 року. З 01.03.2021 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії у зв`язку з довготривалою невиплатою пенсії. 29.03.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою про поновлення виплати пенсії, у заяві зазначила, що зареєстрована та проживає в с. Верхнє Висоцьке. Виплату пенсії поновлено з 01.03.2021 року. У зв`язку із необхідністю приведення розміру пенсії у відповідність до норм чинного законодавства відділом обслуговування громадян № 20 (сервісним центром) ГУПФУ у Л/о листом від 26.04.2022 року № 1300-5223-8/33052 повідомлено ОСОБА_1 про необхідність подання документу про наявність або відсутність статусу особи, що проживає в гірському населеному пункті. Лист скеровано на адресу: АДРЕСА_2 . Лист повернуто відділенням поштового зв`язку с. Верхнє Висоцьке з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», оскільки згідно довідки від 23.05.2022 року за № 622, виданої виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає і в такому випадку не може мати статус особи, що проживає в гірському населеному пункті відповідно із зміною постійного місця проживання згідно Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні та посвідчення вважати таким, що дія припинена з 01.01.2021 року, а також на підставі рішення №139 від 26.11.2020 року виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського рацон Львівської області «Про припинення дії статусу жителя гірського населеного пункту та посвідчення встановленого зразка», оскільки ОСОБА_1 безпідставно набувала кошти з Державного бюджету України у себе за рахунок держави без достатньої правової підстави. у зв`язку з чим Розпорядженням Головного управління № 03 від 09.05.2022 року припинено виплату підвищення особі, що проживає в гірському населеному пункті, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року в сумі 7564,07 грн.

Позиція відповідача.

Відповідачка не забезпечила самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотань на адресу суду не надсилала, причини не прибуття в суд не повідомила.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачем 03.04.2023 року подано позовну заяву.

30.05.2023 року разом представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, погоджується на слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

07.06.2023 року разом представником позивача було подано клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, погоджується на слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

10.08.2023 року, 30.09.2023 року, 11.09.2023 року представником позивача було подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з наданням можливості долучити до матеріалів справи докази, які на день розгляду справи не отримані.

28.09.2023 року представником позивача було подано клопотання про доручення до матеріалів справи відповідь органу місцевого самоврядування.

10.10.2023 року представником позивача було подано клопотання про доручення до матеріалів справи копію рішення №139 від 26.11.2020 року виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області «Про припинення дії статусу жителя гірського населеного пункту та посвідчення встановленого зразка».

Відповідачка відзиву та документів до суду не надсилала, письмових пояснень з приводу позовних вимог не надала, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надсилала.

Процесуальні дії у справі.

Судом вживалися заходи до отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, з приводу чого постановляється ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Згідно вимог ст.187 ЦПК України скеровано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст.187 ЦПК України 26.04.2023 року судом отримано відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, як виконавчого органу реєстрації місця проживання та перебування особи, в компетенцію якого входить реєстрація місця проживання фізичних осіб, щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки.

Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України судом 26.04.2023 року засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» отримано відповідь № 48302 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо персональних даних відповідачки.

Ухвалою суду від 26.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу і суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Судові засідання про справі призначалися 30.05.2023 року, 07.06.2023 року, 14.06.2023 року, 05.07.2023 року, 19.07.2023 року, 10.08.2023 року, 30.08.2023 року, 11.09.2023 року, 28.09.2023 року, 24.10.2023 року.

Сторони по справі про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою скерованою на їхнє ім`я, а також оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно вимог ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному ст.19 ЦПК України за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Вимогами ст.128 ЦПК України передбачено, що відповідач викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Суд враховує те, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" доставлятимуться відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, а згідно п.991 згаданих Правил рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.

24.10.2023 року по справі постановлено вступну та резолютивну частину рішення.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів.

Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.). Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії по інвалідності з 13.04.2000 року, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 34 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року № 56/95-ВР зазначено, що до гірських населених пунктів належать міста, селища міського типу, селища, сільські населені пункти, які розташовані у гірській місцевості, мають недостатньо розвинуті сферу застосування праці та систему соціально-побутового обслуговування, обмежену транспортну доступність.

Згідно вищезазначеного, с. Верхнє Висоцьке Самбірського району Львівської області належать до населеного пункту, яке розташоване у гірській місцевості.

Згідно ст. 5 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року № 56/95-ВР статус особи, яка проживає, працює, або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

ОСОБА_1 видано довідку №1045 від 11.08.2010 року виконавчим комітетом Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 і має статус особи, яка проживає у гірському населеному пункті.

Згідно довідки № 38 від 21.04.2022 року, виданої виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 6 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Припинення виплати пенсії у підвищених, відповідно до ст. 6 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року, розмірах можливо лише в разі припинення громадянинові зазначеного статусу особи за рішенням виконавчого органу місцевої ради.

До Головного управління 04.11.2021 року за № 4447/6 надійшла довідка виконавчого комітету Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області від 29.10.2021 року № 1166 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 , але за вище вказаною адресою не проживає і місце перебування та проживання її не відоме.

15.12.2021 року за № 4992/6 Головним управлінням отримано довідку від 14.12.2021 року № 1249, видану виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації і не має статусу особи, що проживає в гірському населеному пункті відповідно із зміною постійного місця проживання згідно Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні та посвідчення вважати таким, що припинена з 01.01.2021 року.

З 01.03.2021 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсії у зв`язку з довготривалою невиплатою пенсії.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

29.03.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою про поновлення виплати пенсії, у заяві зазначила, що зареєстрована та проживає в с. Верхнє Висоцьке. Виплату пенсії поновлено з 01.03.2021 року.

У зв`язку із необхідністю приведення розміру пенсії у відповідність до норм чинного законодавства відділом обслуговування громадян № 20 (сервісним центром) ГУПФУ у Л/о листом від 26.04.2022 року № 1300-5223-8/33052 повідомлено ОСОБА_1 про необхідність подання документу про наявність або відсутність статусу особи, що проживає в гірському населеному пункті. Лист скеровано на адресу: АДРЕСА_2 . Лист повернуто відділенням поштового зв`язку с. Верхнє Висоцьке з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно довідки від 23.05.2022 року за № 622, виданої виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає і в такому випадку не може мати статус особи, що проживає в гірському населеному пункті відповідно із зміною постійного місця проживання згідно Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні та посвідчення вважати таким, що дія припинена з 01.01.2021 року.

Рішенням №139 від 26.11.2020 року виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського рацон Львівської області «Про припинення дії статусу жителя гірського населеного пункту та посвідчення встановленого зразка» п.1 було вирішено припинити статус особи, яка проживає на територіях гірського населеного пункту, якому надано статус гірського згідно Постанови КМУ від 11.08.1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 змінила постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_3 було вирішено дію довідки №1045 від 11.08.2010 року припинити, яка підлягає вилученню органом, який прийняв таке рішення.

Розпорядженням Головного управління № 03 від 09.05.2022 року розмір пенсії ОСОБА_1 приведено у відповідність до норм чинного законодавства з 01.01.2021 року, а саме припинено виплату підвищення особі, що проживає в гірському населеному пункті, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року в сумі 7564,07 грн.

З метою досудового врегулювання спору, на адресу ОСОБА_1 відділом обслуговування громадян № 20 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління було надіслано виклики від 15.06.2022 № 1300-5223-8/51149, від 14.11.2022 року № 1300-5223-8/106343 для вирішення питання щодо погашення заборгованості по переплаті пенсії.

Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інщих ріщень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У зв`язку з порушення зі сторони відповідача, позивач звернувся в суд з позовом про стягнення переплати пенсії, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надміру виплачену пенсію в сумі 7564,07 грн та сплачений судовий збір.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері недоговірних зобов`язань, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» Підрозділу 2 «Недоговірні зобов`язання» Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Так стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій регулюються положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року № 56/95-ВР зазначено, що до гірських населених пунктів належать міста, селища міського типу, селища, сільські населені пункти, які розташовані у гірській місцевості, мають недостатньо розвинуті сферу застосування праці та систему соціально-побутового обслуговування, обмежену транспортну доступність.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Припинення виплати пенсії у підвищених, відповідно до ст. 6 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні від 15.02.1995 року, розмірах можливо лише в разі припинення громадянинові зазначеного статусу особи за рішенням виконавчого органу місцевої ради.

Відповідно до П.10 Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 року № 345, дія зазначеного статусу припиняється за рішенням виконавчого органу місцевої ради, у разі зміни громадянином місця постійного проживання.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1), про прийняття на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім`ї, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення, пенсіонер зобов`язаний своєчасно повідомити органи, що призначають та виплачують пенсію.

Відповідно до ст.50 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до пункту з Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695), суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інщих ріщень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Положеннями ст.ст.1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадках, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного суду від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, як одержувач пенсії по інвалідності з 13.04.2000 року та отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що рішенням №139 від 26.11.2020 року виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського рацон Львівської області «Про припинення дії статусу жителя гірського населеного пункту та посвідчення встановленого зразка» п.1 було вирішено припинити статус особи, яка проживає на територіях гірського населеного пункту, якому надано статус гірського згідно Постанови КМУ від 11.08.1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 змінила постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_3 було вирішено дію довідки №1045 від 11.08.2010 року припинити, яка підлягає вилученню органом, який прийняв таке рішення, а згідно довідки від 23.05.2022 року за № 622, виданої виконавчим комітетом Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але не проживає і в такому випадку не може мати статус особи, що проживає в гірському населеному пункті відповідно із зміною постійного місця проживання згідно Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні та посвідчення вважати таким, що дія припинена з 01.01.2021 року.

На підставі прийнятих органом місцевого самоврядування рішень, а також на підставі отриманих позивачем документів від органу місцевого самоврядування, Розпорядженням Головного управління № 03 від 09.05.2022 року розмір пенсії ОСОБА_1 приведено у відповідність до норм чинного законодавства з 01.01.2021 року, а саме припинено виплату підвищення особі, що проживає в гірському населеному пункті, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року в сумі 7564,07 грн.

Отже, права на отримання пенсії з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року ОСОБА_1 не мала, що спричинило виникнення переплати пенсійної виплати в сумі 57564,07 грн.

Відтак, суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

Окрім цього, судом враховано те, що зі сторони відповідача вбачаються дії в частині зловживання своїм правом, як особливим видом юридичної поведінки, яка полягає у соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Зловживання своїми правами полягає у недобросовісному їх здійсненні. Термін «зловживання правом» у його буквальному розумінні означає використання права заради зла у тих випадках, коли уповноважений суб`єк володіє суб`єктивним правом, діє в його межах, але наносить яку-небудь шкоду правам інших або суспільству в цілому.

Протиправність поведінки при зловживанні правом полягає в суперечності не стільки закону, скільки правам та інтересам правопорушника. Зловживання правом слід віднести до правової поведінки, яка може набути неправомірного характеру, стати правопорушенням, але не завжди ним стає. Недобросовісна поведінка особи, яка полягає в учиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Такий висновок зробив ВС в постанові №234/3341/15-ц 22.05.2019 року

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч.2-5 ст.13 ЦК України. Аналіз ч.2 ст.13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, співмірності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Судом встановлено, що відповідачці направлялися листи щодо повернення вищезазначеної суми пенсії, однак остання незважаючи на звернення до неї позивача не повернула її в добровільному порядку. Так само як не зробила цього за період перебування справи в провадженні суду та не надала свої пояснення або заперечення проти позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.

Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно п. 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить, що пенсійне законодавство передбачає можливість повернення надмірно виплачені суми пенсії у разі неправомірної поведінки пенсіонера або надання ним неправдивих документів для призначення або перерахування пенсії.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Виходячи із вищевикладеного та аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14).

Суд вбачає в діях відповідача зловживання, які проявилися в тому, що відповідач, отримавши 11.08.2010 року довідку №1045 згідно якої ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , після прийняття 26.11.2020 року виконавчим комітетом Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області рішення №139, яким припинено дію статусу жителя гірського населеного пункту та посвідчення встановленого зразка, втратила статус особи, яка проживає на територіях гірського населеного пункту, якому надано статус гірського згідно Постанови КМУ від 11.08.1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», не проживаючи тривалий час в гірському населеному пункті, така особа свідомо знала про це і, маючи відповідне право, не надавши інших документів, які підтверджують право статусу особи, яка проживає на територіях гірського населеного пункту, не оскарживши прийняте рішення органу місцевого самоврядування, безпідставно набувала кошти з Державного бюджету України у себе за рахунок держави без достатньої правової підстави. у зв`язку з чим Розпорядженням Головного управління № 03 від 09.05.2022 року припинено виплату підвищення особі, що проживає в гірському населеному пункті, внаслідок чого виникла переплата пенсії за період з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року в сумі 7564,07 грн.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що отримані відповідачкою надмірно виплачені кошти не повернуті по даний час, суд приходить до висновку про наявність порушення останньою права позивача, а обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як стягнення з відповідачки на їх користь суми надмірно отриманої пенсії є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення при розгляді справи, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В поданому позові позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати.

Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Згідно долученої до заяви квитанції №761 від 09.03.2023 року вбачається, що позивачем у ТВБВ №10013/03 філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» було оплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача оплачений ним судовий збір, суд задовольняє таку вимогу, і приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача оплачений ним судовий збір.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Також відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки такі не обиралися.

На підставі статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статей 1166, 1212 ЦК України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надміру виплачену пенсію за період з 01.01.2021 року по 31.05.2022 року в сумі 57564,07 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, .

Відповідач: ОСОБА_1 ,

місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 30.10.2023 року.

Суддя Р.І. Ференц