Справа № 215/1173/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Сердюк А.В.

представника відповідача в режимі відеоконференції - Єгорової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Кривий Ріг в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення недоплаченої при звільненні одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку одноразової допомоги при звільненні,-

встановив:

13.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про стягнення недоплаченої при звільненні одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку одноразової допомоги при звільненні, в якій просить стягнути з відповідача недоплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 13 080,42 грн., середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 01.08.2021 по 31.12.2021 у розмірі 115 976,01 грн.

В обґрунтування зазначає, що він з 07.09.1987 до 12.07.2021 року працював у відповідача за професіями: помічник машиніста екскаватора в кар`єрі, машиніст екскаватора в кар`єрі. 12.07.2021 звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У зв`язку з виходом на пенсію йому було виплачено одноразову допомогу у розмірі 42 923,28 грн. Однак у серпні 2022 року він від колишнього працівника ПрАТ «ПівнГЗК» дізнався, що останній не в повному обсязі виплачує одноразовому допомогу при звільнені за власним бажанням. Тому, 31.08.2022р. він Укрпоштою направив запит до ПрАТ «ПівнГЗК» щодо виплаченої йому одноразової допомоги при звільнені. 12.12.2022р. він отримав відповідь від ПрАТ «ПівнГЗК». Після ознайомлення з відповіддю відповідача він виявив, що відповідач при обчисленні середньомісячного заробітку не врахував всі виплати і тому при звільненні не доплатив йому одноразову допомогу у розмірі 13 080,42 грн. Оскільки відповідач не здійснив всіх виплат, передбачених законодавством, позивач також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 01.08.2021 по 31.12.2021 р. у розмірі 115 976,01 грн.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.04.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому остання вважає позовні вимоги необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що ОСОБА_1 при звільненні було нараховано та виплачено одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі 3-місячної середньої заробітної плати із розрахунку середньої заробітної плати 14 307,76 грн. (14 307,76*3=42 923,28 грн.). Розрахунок середньої заробітної плати проведено відповідно до розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Тобто, відповідачем виплачено одноразову допомогу на виконання п. 7.12 Колективного договору із дотриманням Порядку № 100. Позивачем у позовній заяві наведено помилковий розрахунок середнього заробітку, оскільки розрахований без дотримання п. 4 р. 3 Порядку № 100, оскільки позивачем при розрахунку виключено не всі види нарахувань, а лише оплату за час перебування у відпустці та лікарняному.

Ухвалою суду від 04.05.2023р. визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

01.06.2023 розгляд справи відкладено на 03.07.2023.

03.07.2023 розгляд справи відкладено на 31.08.2023.

31.08.2023 розгляд справи відкладено на 23.10.2023.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Сукупністю належних і допустимих доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період 07.09.1987 по 12.07.2021 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ПівнГЗК", 12.07.2021 звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а.с. 19-23, 55.

Відповідно до розрахункових листів заробітна плата позивача за березень 2021р. складала 4 640,19 грн. та за квітень 2021р. - 20 498,76 грн., а.с. 62,63.

В липні 2021р. ОСОБА_1 було виплачено одноразову допомогу при виході на пенсію в розмірі 3-місячної середньої заробітної плати в сумі 42 923,28 грн., а.с 66, що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до довідки ПрАТ «ПівнГЗК» № 851 від 16.11.2022 року, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 становить 94,13 грн., а середньомісячна - 14 307,76 грн., а.с.56.

Позивач з даною довідкою не погоджується.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, ст.97 КЗпП.

Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ПГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з дня її підписання сторонами і діє до укладення нової угоди.

Відповідно до п. 6.1 Галузевої Угоди, підприємство повинно виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Також, стаття 9 цього Закону передбачає, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту) яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві без встановлення віку особи.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 відпрацював на підприємстві відповідача гірничо-металургійного комплексу більше 30 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

- виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

- одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

- пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до розрахункових листів заробітна плата ОСОБА_1 за березень 2021р., яка враховується для розрахунку середнього заробітку складала 4 640,19 грн., за квітень 2021р. заробітна плата, яка враховується для розрахунку середнього заробітку складала 20 498,76 грн.

Судом встановлено, що розрахунок середньої заробітної плати позивача здійснено відповідно до розділу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Доводи позивача про необхідність включення до розрахунку доплати за середню легкість праці є необгрнутованими, оскільки як вбачається з розрахункових листів за 2022 - 2023 р.р. вона має одноразових характер, тому не включається до розрахунку (п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100). Також, слід зазначити , що відповідних судових експертиз щодо перевірки правильності ведення бухгалтерського обліку відповідачем та нарахування і виплати заробітної плати позивачем не заявлялось у ході судового розгляду справи.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі 3 середньомісячних заробітних плат, що становить: 42 923,28 грн. (14 307,76 х 3).

За таких обставин, суд вважає, що порушення трудових прав і інтересів позивача не були допущені, тому в позові слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4,12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання рішення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.10.2023р.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг.

СУДДЯ: