П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/2702/22

Провадження № 22-ц/4815/419/23

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді

Рівненської області: суддя Панчук М.В.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини)

о 15 год. 18 хв. 29 грудня 2022 року у м. Дубно

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 02 січня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучера Олександра Георгійовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Савонік Л.О. з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 жовтня 2012 року розірвано. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 жовтня 2012 року з відповідача стягувалися на її користь аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 350 гривень щомісячно на кожну дитину. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2020 року розмір аліментів на утримання дітей було збільшено з 350 гривень до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією і до досягнення дітьми повноліття. Однак станом на цей час розмір аліментів є недостатнім з огляду на збільшення рівня цін та зростання потреб дітей. Зауважувала, що вона не має можливості працювати, оскільки на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує соціальну допомогу при народженні у розмірі 860 гривень.

З наведених мотивів просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 , який встановлений рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2020 року, на її користь на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2020 року, на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Кучером О. Г. подано апеляційну скаргу, де вказувалося про на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності викладених у рішенні суду висновків обставинам справи та порушенні норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом попередньої інстанції того, що до складу сім`ї відповідача входить непрацездатна особа пенсійного віку - його батько ОСОБА_5 , який тяжко хворіє та потребує фінансової підтримки сина. Стверджував, що один із синів - ОСОБА_3 постійно проживає не з позивачем, а з її мамою ОСОБА_6 , тому враховуючи зазначене, ОСОБА_2 не має права просити як стягнення аліментів, так і зміну їх розміру на цю дитину. У скарзі адвокат Кучер О. Г. вказав, що відповідач погоджується на зміну способу стягнення аліментів та визнає позов на 1/7 частину всіх доходів. Вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей буде законним та пропорційним для обох сторін. При цьому зауважує, що й позивач повинна забезпечувати спільних дітей в розумінні ст.141 СК України на рівних умовах.

З викладених підстав просив оскаржуване рішення змінити та зменшити розмір стягнутих аліментів з 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/7 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Вишковська В.І.зазначала, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги. Відповідачем жодними доказами не підтверджено розмір витрат, які потребує його батько на лікування. Стверджувала, що спільні діти сторін спору проживають разом із мамою, що підтверджується поданою довідкою про склад сім`ї та перебувають на її утриманні. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

17 жовтня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі від представника відповідача адвоката Кучера О. Г., де він вказує, що ОСОБА_1 продовжує проходження військової служби за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 з місцем дислокації у м. Житомир). На підтвердження зазначеного долучив копію контракту, укладеного 20 квітня 2023 року про проходження ОСОБА_1 як громадянином України військової служби в Державній прикордонній службі України. Як видно з контракту, його укладено строком на 1 рік з 10 липня 2023 року по 09 липня 2024 року. Також покликався на долучення ним довідки №12/115 від 17 березня 2023 року про перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, проте вона відсутня у додатках до клопотання, хоча наявна у матеріалах даної справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 частини першої ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі №6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 вказано, що 22 серпня 2022 року позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої ст. 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява позивача про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено, що оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява позивача про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Подібні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду у справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Між тим, контрактом від 20 квітня 2023 року та довідкою від 21.12.2022 №12/354 начальника Відділу кадрів військової частини НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України.

Проте будь-яких відомостей про те, чи залучається відповідач до виконання бойових завдань апеляційному суду не надано.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач має можливість підтримувати комунікацію з судом через свого представника, який діє від його імені в суді апеляційної інстанції. Також ураховується, що справа стосується захисту інтересів дитини.

Отже, колегія суддів вважає, що належні підстави для зупинення провадження відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 жовтня 2012 року розірвано. Сторони мають двох спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 жовтня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 в розмірі 350 гривень на кожного щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 вересня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 травня 2020 року ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено.

Збільшено розмір аліментів, які стягуютьсяз ОСОБА_1 на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 16 жовтня 2012 року, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , з 350 гривень до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з подальшою їх індексацією і до досягнення ними повноліття.

Згідно з довідкою, виданою ТОВ "Житловик-Дубно" 15 червня 2022 року №535, ОСОБА_2 дійсно з сім`єю проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 9).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спільні діти сторін спору проживають разом з позивачем, яка, ІНФОРМАЦІЯ_8 народила ще одну дитину та на даний час перебуває на обліку в УСЗН Дубенської міської ради і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень (а.с. 13, 14).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем вВійськової частини НОМЕР_3 . Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Рівненській області, розмір його доходу становить: за січень 2022 14082,93 грн., за лютий 2022 14614,50 грн., за березень 2022 43769,19 грн., за квітень 2022 21432,95 грн., за травень 2022 63 743,51 грн., за червень 2022 47 332,55 грн., за липень 2022 47 517,50 грн., за серпень 2022 470733,30 грн. та за вересень 2022 47 733,30 грн. (а.с. 62-64).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Отже, закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на утримання спільних дітей з твердої грошової суми на 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом було з`ясовано, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 народила ще одну дитину, яка потребує постійної уваги, піклування та часу, що, на думку колегії суддів, унеможливлює отримання нею додаткових доходів на утримання дітей.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_3 . Його заробітна плата у 2022 році значно перевищувала мінімальну заробітну плату, встановлену Законом України "Про Державний бюджет України" (6 700 гривень з жовтня 2022 року), тобто матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж було встановле судовим рішенням до цього.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 , оскільки така зміна способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхніх спільних дітей.

Проте присуджений до стягнення з відповідача розмір у 1/3 частину всіх видів його заробітку є значно завищеним.

Так, у поданій скарзі ОСОБА_1 погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте він не наводить підстав для зменшення розміру аліментів саме до такої частки.

Його покликання на те, що батько тривалий час хворіє апеляційний суд не бере до уваги, адже ОСОБА_1 не підтвердив належними і допустимими доказами, які саме фінансові витрати він здійснює на лікування батька.

Представником відповідача - адвокатом Кучером О.Г. до клопотання про зупинення провадження у справі було долучено копію свідоцтва про шлюб від 25 березня 2023 року серія НОМЕР_4 , де вказано, що ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_11 . Також він наголошував, що прийняття рішення у даній справі стосується інтересів дружини від нового шлюбу.

З цього приводу апеляційний суд звертає увагу, що зміна сімейного стану відповідача, а саме укладення шлюбу, не звільняє його від батьківського обов`язку утримувати своїх дітей від попереднього шлюбу та сплачувати аліменти у розмірі, який відповідає їх інтересам, потребам і є необхідним для забезпечення належного їх розвитку. Також наголошується, що розгляд даної справи стосується саме захисту прав та інтересів дітей ОСОБА_1 від попереднього шлюбу та жодним чином не порушує будь-яких прав ОСОБА_11 .

Зважаючи на рівність батьківських обов`язків, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітніх дітей та прав відповідача, колегія суддів вважає, що встановлений судовим рішенням розмір в 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , підлягає зменшенню до 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дітей, буде необхідним для забезпечення належних умов для їх фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучера Олександра Георгійовича задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 грудня 2022 року змінити, визначивши частку від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , яка буде стягуватися на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей, в розмірі 1/5 (одна п`ята) частина всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук