Справа № 183/6189/23
Провадження № 2/185/3575/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засіданняПреображенської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення аліментів на утримання дитини та припинення стягнення за виконавчим документом,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та припинення стягнення за виконавчим документом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини з відповідачкою не склалися. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року шлюб між ними було розірвано. З того часу сторони проживають окремо. Після розірвання шлюбу у 2018 році дитина деякий час проживала разом з відповідачкою до 2020 року. Після цього, на підставі судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання їхньої доньки у розмірі 1/4частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищезазначеного судового наказу Новомосковським відділом державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження. З 2020 року донька постійно проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Виходячи з вищевикладеного позивач та відповідачка дійшли згоди щодо місця проживання доньки разом з батьком. Крім того, відповідачка взагалі не спілкується з донькою, не бере участі у її утриманні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка більше уваги приділяє своєму особистому життю ніж дитині. З самого дитинства позивач постійно піклується про доньку, допомагає матеріально, купує одяг, окрім того є можливість культурного розвитку дитини. Таким чином, проживання доньки разом з позивачем відповідає її інтересам. Позивач забезпечує їй належні умови проживання, повною мірою займається вихованням. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб донька через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Крім того, на день звернення позивача до суду з цим позовом, останній продовжує сплачувати аліменти на утримання їхньої доньки, хоча донька фактично проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідачка не надає.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.06.2023 року дану цивільну справу передано на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.08.2023 року було відкрито провадження по цивільній справі та було вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої заперечення представник відповідача зазначив наступне.

По-перше, щодо проживання дитини разом з відповідачкою до 2020 року.

У позовній заяві зазначено, що після розірвання шлюбу у 2018 році дитина деякий час проживала разом з відповідачкою до 2020 року. Крім того, у позові зазначено, що з 2020 року донька постійно проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні. На підтвердження своєї позиції позивач надає копію акту фактичного проживання без дати та номеру.

Відповідач вважає, що вищезазначені обставини, зазначені позивачем не відповідають дійсності та не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами.

В свою чергу відповідачка зазначає, що після розірвання шлюбу дитина постійно проживала з нею за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач мешкає в АДРЕСА_2 .

Той факт, що дитина постійно проживала з відповідачкою підтверджується тим, що в період з 2018-2021 роки ОСОБА_3 відвідувала КЗ ДО «Межиріцький ясла-садок № 2 «Веселка» Межиріцької сільської ради Павлоградського району. За це період всі організаційні питання по дошкільному закладу щодо виховання та навчання дитини вирішувала її мама ОСОБА_2 (відповідач).

З 2021 року донька навчається в КЗ «Межиріцька гімназія Межиріцької сільської ради Павлоградського району».

Дійсно, з вересня 2022 року по червень 2023 року дитина тимчасово знаходилась у бабусі (матері позивача) у зв`язку з тим, що відповідачка перебувала у відрядженні по роботі. Про те, що дитина буде знаходитись у бабусі, відповідачка домовлялась саме з нею, а не позивачем. Позивач проходить службу в ЗСУ і фізично не може постійно проживати з дитиною в силу особливостей проходження військової служби. Але, попри відсутність відповідачки поряд з дитиною, остання постійно цікавилась навчанням дитини, часто телефонувала класному керівнику та підтримувала постійний зв`язок з бабусею, де мешкала дитина.

Крім того, на період відпусток на протязі двох тижнів у листопаді 2022 року та на протязі двох тижнів у січні 2023 року, дитина знову поверталась до відповідачки та мешкала разом з нею.

У червні 2023 року після повернення відповідачки з відрядження, дитина знову постійно проживає з нею в с. Межиріч.

Та обставина, що донька деякий час тимчасово мешкала у помешканні батька, свідчить про дотримання відповідачкою вимог ст. 141 Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 07.08.2023 року, складеного комісією у складі: начальника служби у справах дітей Межиріцької сільської ради Бондаренко О. А., директора КЗ «ЦНСП» Межиріцької сільської ради ОСОБА_4 , зазначено, що дитина разом з відповідачкою та братом мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: в малолітньої дитини є окреме ліжко з чистою постільною білизною, шафа для одягу, письмовий стіл, ноутбук для навчання. Є ігровий куточок з розвиваючими іграшками. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до потреб сезону.

На сьогоднішній день дитина є здобувачем освіти КЗ «Межиріцька гімназія» Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області з 01 вересня 2021 року і по теперішній час.

Крім того, ОСОБА_3 навчається на елементарному підрівні початкової мистецької освіти в Мистецькій школі Межиріцької сільської ради на відділі вокально-хорових дисциплін. Відповідно до освітньої програми відвідує заняття з музично-теоретичних дисциплін (музична грамота), вокально-хорових дисциплін (сольний спів, вокальний ансамбль/хор).

Також, ОСОБА_3 займається у зразковому аматорському хореографічному колективі «Барвінок» КЗ «Межиріцький сільський будинок культури» з 01.08.2023 року два рази на тиждень.

Згідно письмових пояснень класного керівника доньки ОСОБА_5 зазначено, що з першого класу свого навчання в Межиріцькій гімназії дівчина проживала з мамою та відвідувала гімназію очно. Після початку повномасштабної війни дівчина перейшла на онлайн навчання. З вересня 2022 року по травень 2023 року дівчина проживала у бабусі і навчалась онлайн у 2 класі. В цей час мама була у відрядженні. Але, остання цікавилась навчанням доньки і часто телефонувала класному керівнику. З 1 вересня 2023 року дівчина навчається онлайн у 3 класі. До занять підключається з дому, де проживає з мамою. Мама контролює і допомагає у навчанні донці. Позивача вона бачила декілька разів. Перший, коли донька пішла до першого класу, а саме 1 вересня 2021 року. Другий, у травні 2023 року, коли позивач з донькою приїздив до гімназії для того, щоб взяти бланк для проходження медкомісії. Також бачила декілька разів під час онлайн навчання, коли ОСОБА_6 працювала на уроках. ОСОБА_7 в період, коли ОСОБА_6 мешкала у неї і навчалась онлайн, бачила постійно. Вона допомагала онучці у навчанні.

Вищезазначені доказі спростовують позицію позивача про те, що дитина проживала з відповідачкою лише до 2020 року.

Також, дані докази спростовують позицію позивача про те, що з 2020 року донька постійно проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні.

По-друге, щодо утримання доньки виключно позивачем.

З довідки про отримання аліментів № 40571 від 03.05.2023 року, яку позивач додав в якості доказу до позову, можна побачити, що останній сплачував аліменти не регулярно. Крім того, за попередні роки у нього утворилась заборгованість у розмірі близько 40000 грн., яку він сплатив лише у 2023 році.

Крім того, аліменти, які позивач сплачував, коли відповідачка перебувала у відрядженні, остання повертала йому назад для утримання дитини, що підтверджується наступними доказами.

1. 16.09.2022 року на банківську картку відповідача двома платежами надійшли аліменти у загальному розмірі 5970,00 грн., що підтверджується виписками з історії транзакцій АТ КБ «Приватбанк».

Однак, того ж 16.09.2022 року сплачені аліменти у розмірі 6000,00 грн. були перераховані позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AP24A275174042D87945 від 16.09.2022 року.

2. 03.11.2022 року на банківську картку відповідача надійшли аліменти у розмірі 2985,00 грн., що підтверджується випискою з історії транзакцій АТ КБ «Приватбанк».

Однак, 19.11.2022 року сплачені аліменти у розмірі 3000,00 грн. були перераховані позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AP24A508187258D89875 від 19.11.2022 року.

3. 15.02.2023 року на банківську картку відповідача надійшли аліменти у розмірі 5970,00 грн., що підтверджується випискою з історії транзакцій АТ КБ «Приватбанк».

Однак, того ж 15.02.2023 року сплачені аліменти у розмірі 6000,00 грн. були перераховані позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AP24A842025926D18927 від 15.02.2023 року.

Аліменти, які були сплачені позивачем у березні та квітні 2023 року не були повернуті останньому у зв`язку з тим, що це була заборгованість за попередні періоди, яка складала близько 40000,00 грн.

Позивач вважає сплату аліментів як «повне утримання дитини», що в свою чергу є помилковою позицією, так як у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім аліментів, які позивач сплачує на нерегулярній основі, додаткових витрат на утримання доньки останній взагалі не здійснює. Забезпечення належного харчування, придбання сезонного одягу, ліків під час хвороби, а також інших речей, які необхідні для повноцінного розвитку дитини, здійснює відповідач власними силами. Аліменти покривають тільки незначну частину потреб дитини, але позивача це взагалі не цікавить. Він вважає, що дитина може бути забезпечена усім необхідним за 3000 грн. на місяць.

Враховуючи вищезазначені докази, відповідач вважає, що твердження позивача про те, що дитина перебуває на його повному отриманні, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами, що є порушенням ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

По-третє, щодо тверджень позивача про те, що вони дійшли згоди щодо місця проживання доньки разом з позивачем.

Відповідач зазначає, що донька постійно проживала та на даний час проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Тимчасове проживання доньки у бабусі було викликане робочою необхідністю відповідача, яка, до речі вже звільнилась з попереднього місця роботи, щоб більше не залишати дитину.

Жодної згоди щодо зміни місця проживання дитини сторони не приходили. Відповідачка не давала своєї згоди на те, що дитина буде постійно проживати з позивачем.

Враховуючи те, що позивач проходить службу у лавах ЗСУ і часто не буває вдома, відповідач вважає, що проживання доньки разом з позивачем не буде відповідати інтересам дитини.

Разом з тим, відповідачка не чинить жодних перешкод для спілкування позивача з донькою і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб донька через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька.

По-четверте, щодо стягнення аліментів з відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, аліменти стягуються з того з батьків, який проживає окремо на користь того з батьків, з ким постійно проживає дитина.

Враховуючи те, що дитина на сьогоднішній день постійно проживає з відповідачкою та знаходиться на її повному утриманні, враховуючи ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, законних підтавав для стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача немає.

По-п`яте, щодо припинення стягнення аліментів за судовим наказом № 185/8338/18 від 08.01.2018 року.

Тимчасове перебування дитини з батьком не є визначенням її постійного місця проживання саме з ним та не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, які були присуджені судовим наказом на користь матері.

По-шосте, щодо акту фактичного проживання, наданого позивачем.

В позовній заяві позивач зазначив про те, що з 2020 року донька постійно проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. Як на доказ вищезазначених обставин позивач посилався на акт фактичного проживання, копія якого була додана до позовної заяви.

Однак, у вищезазначеному акті фактичного проживання зазначено наступне: « ОСОБА_1 1984 р. н. та його донька ОСОБА_3 , 2015 р. н., яка фактично проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 з 24.02.2022 року і по цей час на 03.05.2023 року».

Враховуючи вищенаведене, можна зробити висновок про те, що той єдиний доказ, на який посилається позивач, не підтверджує ту обставину, що донька проживає з ним з 2020 року.

До того ж, вищезазначений акт фактичного проживання не містить дати його складення, що не дає можливості його кваліфікувати як належний доказ по справі.

Крім того, вже після надходження позову до суду, позивач разом із заявою про приєднання доказів подав до суду новий акт фактичного проживання, який виглядає так само, як і попередній, з тим же складом підписантів, але з деякими відмінностями, які полягають у наступному.

В новому акті першому розділі (перший абзац) зазначено, що донька проживає зі своїм батьком з 24.02.2022 року і по теперішній час.

Однак, вже в останньому розділі (останній абзац) зазначено, що дитина проживає з батьком з 2020 року і по теперішній час.

Даний акт також не містить дати його складання. Враховуючи ще й те, що вказаний акт містить суперечливу інформацію про час, з якого донька проживає з батьком, відповідач вважає даний акт неналежним, недостовірним та недостатнім доказом, так як з нього неможливо встановити дійсні обставини справи, а саме час, з якого донька тимчасово проживала з позивачем.

Інших доказів на підтвердження своєї позиції позивач не надав.

У зв`язку з цим відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 05.06.2015 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.05.2023 року (виданим повторно).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року шлюб між ними було розірвано (справа № 185/7293/18).

На підставі судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року(справа № 185/8338/18)з позивача було стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вищезазначеного судового наказу Новомосковським відділом державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 58059753, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2019 року.

Згідно довідки № 40581 від 03.05.2023 року, наданої третьою особою вбачається, що позивач сплачував аліменти не систематично, а саме:

- у листопаді 2022 року 3000 грн.;

- у грудні 2022 року 0 грн.;

- у січні 2023 року 0 грн.;

- у лютому 2023 року 6000 грн.;

- у березні 2023 року 23500 грн.;

- у квітні 2023 року 10575,86 грн.

Після розірвання шлюбу з 2018 рокудитина постійно проживала з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать наступні докази.

В період з 2018-2021 роки ОСОБА_3 відвідувала КЗ ДО «Межиріцький ясла-садок № 2 «Веселка» Межиріцької сільської ради Павлоградського району. За це період всі організаційні питання по дошкільному закладу щодо виховання та навчання дитини вирішувала її мама ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою вищезазначеного комунального закладу дошкільної освіти № 20 від 08.09.2023 року та фотографіями з випускного доньки у 2021 році.

З 2021 року донька навчається в КЗ «Межиріцька гімназія Межиріцької сільської ради Павлоградського району», що підтверджується фотографіями, зробленими 1 вересня 2021 року.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 07.08.2023 року, складеного комісією у складі: начальника служби у справах дітей Межиріцької сільської ради Бондаренко О. А., директора КЗ «ЦНСП» Межиріцької сільської ради ОСОБА_4 , зазначено, що дитина разом з відповідачкою та братом мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: в малолітньої дитини є окреме ліжко з чистою постільною білизною, шафа для одягу, письмовий стіл, ноутбук для навчання. Є ігровий куточок з розвиваючими іграшками. Дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до потреб сезону.

На сьогоднішній день дитина є здобувачем освіти КЗ «Межиріцька гімназія» Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області з 01 вересня 2021 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою вищезазначеної гімназії № 17 від 13.09.2023 року, копія якої додається до відзиву.

Крім того, дитина навчається на елементарному підрівні початкової мистецької освіти в Мистецькій школі Межиріцької сільської ради на відділі вокально-хорових дисциплін. Відповідно до освітньої програми відвідує заняття з музично-теоретичних дисциплін (музична грамота), вокально-хорових дисциплін (сольний спів, вокальний ансамбль/хор), що підтверджується довідкою вищезазначеної мистецької школи № 6 від 07.09.2023 року.

Також, ОСОБА_3 займається у зразковому аматорському хореографічному колективі «Барвінок» КЗ «Межиріцький сільський будинок культури» з 01.08.2023 року два рази на тиждень. Приводить дитину мама ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою СБК № 13 від 08.09.2023 р.

Згідно письмових пояснень класного керівника доньки ОСОБА_5 зазначено, що з першого класу свого навчання в Межиріцькій гімназії дівчина проживала з мамою та відвідувала гімназію очно. Після початку повномасштабної війни дівчина перейшла на онлайн навчання. З вересня 2022 року по травень 2023 року дівчина проживала у бабусі і навчалась онлайн у 2 класі. В цей час мама була у відрядженні. Але, остання цікавилась навчанням доньки і часто телефонувала класному керівнику. З 1 вересня 2023 року дівчина навчається онлайн у 3 класі. До занять підключається з дому, де проживає з мамою. Мама контролює і допомагає у навчанні донці. Позивача вона бачила декілька разів. Перший, коли донька пішла до першого класу, а саме 1 вересня 2021 року. Другий, у травні 2023 року, коли позивач з донькою приїздив до гімназії для того, щоб взяти бланк для проходження медкомісії. Також бачила декілька разів під час онлайн навчання, коли ОСОБА_6 працювала на уроках. ОСОБА_7 в період, коли ОСОБА_6 мешкала у неї і навчалась онлайн, бачила постійно. Вона допомагала онучці у навчанні.

Вищезазначені доказі спростовують твердження позивача про те, що донька проживала з відповідачкою лише до 2020 року, а з 2020 року постійно проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та не заперечувалась відповідачем та обставина, що з вересня 2022 року по червень 2023 року дитина тимчасово мешкала у позивача у зв`язку з тим, що відповідачка перебувала у відрядженні по роботі.

Матеріалами справи також встановлено, що попри відсутність відповідачки поряд з дитиною, остання постійно цікавилась навчанням дитини, часто телефонувала класному керівнику, що підтверджується поясненнями самого класного керівника.

Однак, з червня 2023 року дитина постійно проживає з відповідачкою в с. Межиріч, навчається в КЗ «Межиріцька гімназія» Межиріцької сільської ради, відвідує Мистецьку школу Межиріцької сільської ради та займається у зразковому аматорському хореографічному колективі «Барвінок» КЗ «Межиріцький сільський будинок культури».

Аліменти, які позивач сплачував в той час, коли відповідачка перебувала у відрядженні, остання повертала йому назад, що підтверджується наступними доказами.

1. 16.09.2022 року на банківську картку відповідачки двома платежами надійшли аліменти у загальному розмірі 5970,00 грн., що підтверджується виписками з історії транзакцій АТ КБ «Приватбанк».

Однак, того ж 16.09.2022 року сплачені аліменти у розмірі 6000,00 грн. були перераховані позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AP24A275174042D87945 від 16.09.2022 року.

2. 03.11.2022 року на банківську картку відповідачки надійшли аліменти у розмірі 2985,00 грн., що підтверджується випискою з історії транзакцій АТ КБ «Приватбанк».

Однак, 19.11.2022 року сплачені аліменти у розмірі 3000,00 грн. були перераховані позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AP24A508187258D89875 від 19.11.2022 року.

3. 15.02.2023 року на банківську картку відповідачки надійшли аліменти у розмірі 5970,00 грн., що підтверджується випискою з історії транзакцій АТ КБ «Приватбанк».

Однак, того ж 15.02.2023 року сплачені аліменти у розмірі 6000,00 грн. були перераховані позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією № P24AP24A842025926D18927 від 15.02.2023 року.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що сторони дійшли згоди щодо місця проживання доньки разом з позивачем у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів з цього приводу.

Крім того, матеріали справи також не містять жодних доказів того, що з самого дитинства позивач постійно піклується про доньку, допомагає матеріально, купує одяг, сприяє культурному розвитку дитини та того, що відповідачка взагалі не спілкується з донькою, не бере участі у її утриманні, ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, аліменти стягуються з того з батьків, який проживає окремо на користь того з батьків, з ким постійно проживає дитина.

З огляду на те, що дитина на сьогоднішній день постійно проживає з відповідачкою та знаходиться на її повному утриманні, законних підтавав для стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача немає.

Акти фактичного проживання, надані позивачем, суд вважає неналежними та недостовірними доказами, так як з їх змісту неможливо встановити дійсні обставини справи, а саме:

- обидва акта не містить дати складання;

- кожен з актів містить інформацію щодо дати, з якої дитина проживає з позивачем, яка суперечить один одному та іншим матеріалам справи.

В акті фактичного проживання, який було надано разом з позовною заявою зазначено, що донька фактично проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 з 24.02.2022 року і по цей час на 03.05.2023 року».

В свою чергу, в іншому акті фактичного проживання, який було надано до суду разом із заявою про приєднання доказів, зазначено наступне:

- в першому розділі акту (перший абзац) зазначено, що донька проживає зі своїм батьком з 24.02.2022 року і по теперішній час.

- в останньому розділі акту (останній абзац) зазначено, що дитина проживає з батьком з 2020 року і по теперішній час.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Витрати на судовий збір залишити за позивачем.

Керуючись ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення аліментів на утримання дитини та припинення стягнення за виконавчим документом відмовити.

Витрати на судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін