Справа № 204/7136/23
Провадження № 2/204/2300/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

Іменем України

(повний текст)

06 жовтня 2023року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді :Чудопалової С.В.,при секретарі Корягіній Р.Р. розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про скасування наказу про поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа. 19.05.2023 ухвалою суду відкрито провадженя у справі. 08.08.2023 ухвалою суду виключено зі складу учасників справи відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та залучено до участі в справі Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якості відповідача. 13.09.2023 від ГУПФУ в Дніпропетроській області надійшло клопотання про закриття провадження у справі, зазначивши про те, що даний спір є публічно - правовим та підлягає розгляду в суді адміністративної юрисдикції. 13.09.2023 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі , де остання вказує, що видача наказу про звільнення не є реалізацією уповноваженими особами публічно-владних управлінських функцій, не спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносиними працівника та роботодавця. Представник позивача адвокат Дорошевська М.І. у судовому засіданні просила відмовити у клопотанні про закриття провадження у справі, вказала, що дане клопотання є безпідставним. Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області клопотання підтримала та просила його задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи в межах даного клопотання, заслухавши учасників судового провадження, приходить до наступного. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини 1статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_1 пред`явила позов до Управління виконавчої дтрекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області та просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області про її звільнення з займаної у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, а також просила суд поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно достатті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. За змістом КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням, або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і підстава виникнення (з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, причому такі функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір). У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 757/15346/18-ц дала тлумачення терміну публічно-владні управлінські функції. У розумінні пункту 2 частини 1статті 4 КАС України, термін публічно означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу, тоді як зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. За положеннями пункту 17 частини 1статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, що діяла до 01 січня 2023) визначала наступне: Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов`язані з цією діяльністю. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. При цьому питання реорганізації Фонду, його управлінь, подальшого приєднання до Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, не впливає на правову природу правовідносин щодо перебування позивачки на посаді та звільнення з відділення управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області та не може розглядатись судом як перебування на публічній службі.

Спір між сторонами виник у зв`язку із виданням Головою комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровської області наказу № 325-к від 070.04.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Отже, видача наказу про звільнення позивачки не є реалізацією уповноваженими особами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області публічно-владних управлінських функцій та не було спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця. У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 460/280/19 зазначено, що для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства необхідно встановити: по перше, чи є спір за своєю природою правовим, тобто чи звернення з позовом спрямоване на вирішення юридичного конфлікту між учасниками правовідносин; по друге, чи має такий спір ознаки публічно-правового, тобто чи позовні вимоги ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. У протилежному випадку суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу"(далі - Закон N 889-VIII). Відповідно до частини 2 статті 1 Закону N 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17. В даному випадку, суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 обіймала посаду державного службовця, чи складала присягу державного службовця, що мала відповідний ранг державного службовця. Відповідно до частини першої статті 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Звертаючись до суду з позовом, позивачка ставила вимогу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що відноситься до трудових спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки її діяльність не є публічною службою у розумінні КАС України, а відносини між сторонами є суто трудовими відносинами між роботодавцем і працівником, і на них згідно вимог Посадової інструкції поширюються норми КЗпП України. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 693/1140/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, а тому у клопотанні представника відповідача слід відмовити. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 15, 19, 255, 258-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про скасування наказу про поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В.Чудопалова