РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10389/23

Номер провадження 2/495/4911/2023

11 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та розірвання шлюбу -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований 22.11.2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №386;

- позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за його місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 у зв?язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері;

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку самостійно виховує батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без участі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у розмірі 2 000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову і до досягнення дітьми повноліття (18-ти років).

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.11.2008 року, актовий запис № 386, складений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Від вищезазначеного шлюбу сторони по справі мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.03.2009 року, актовий запис № 116 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 17.07.2015 року, актовий запис № 648.

Позивач зазначає, в нього та відповідачки спільне сімейне життя не склалось. Так, з червня 2021 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними будь-яких відносин з даного періоду. З того часу, а саме з червня 2021 року, однією сім?єю сторони не проживають. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім?ю. З того періоду ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Збереження шлюбу є неможливим, тому він підлягає розірванню.

Стосовно спільних дітей, позивач зазначає наступне, що з червня 2021 року відповідач забрала старшого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживає з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Молодшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачка залишила на позивача. З дитиною вони проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/007693913 від 25.09.2023 року, в житловому будинку створені належні умови для проживання, навчання дитини та її гармонійного розвитку.

Після переїзду відповідач, як мати ніякого зв?язку ні з позивачем, ні з донькою не підтримує, не піклується станом здоров?я, розвиток, навчанням та успіхами дитини не цікавиться, уникає зустрічей з дитиною, на діалог не виходить, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не відвідує дитину навіть на свята та на телефоні дзвінки дитини не відповідає.

В свою чергу позивач, як батько самостійно виховує малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та робить все, щоб дитина розвивалася духовно, фізично, створює належні житлово-побутові умови проживання та умови для розвитку її природних здібностей, забезпечує продуктами харчуванням, медичним доглядом, одягом, взуттям та іншими речами необхідні для нормального розвитку дитини і навчання, відповідач, як мати будь-яку участь у вихованні молодшої дитини не приймає.

Вказане підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 21.09.2023 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю. та зареєстрована в реєстрі за № 2194 на ім?я всіх компетентних органів та установ, в якій відповідач зазначає про те, що вона не має можливості виконувати свої батьківські обов?язки щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та у зв?язку з тим, що ОСОБА_2 самостійно виховую дитину, дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тим самим відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо своєї доньки, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків із виховання дитини. У зв?язку із тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків з виховання дитини, яка у вищевказаній нотаріальній заяві сама зазначає про те, що позивач самостійно виховую дитину без її участі, її має бути позбавлено батьківських прав в судовому порядку з визначенням місця проживання дитини з батьком у зв?язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

Позбавлення матері батьківських прав та визначення місце проживання дитини з позивачем пов?язане з бажанням захистити інтереси дитини та її право на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження наших сталих соціальних зав?язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею.

Позивач не має судимості ані в Україні ані за її межами. Не перебуває на наркологічному обліку та обліку психіатра, тощо.

Позивач не має боргових зобов?язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власну дитину.

Позивач не має жодних тяжких хронічних захворювань або схильність до них, не переніс травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому.

Зазначене безсумнівно свідчить про його нормальний фізичний стан, необхідний для догляду за дитиною та можливість брати активну участь у її вихованні та дозвіллі.

Інших засобів впливу на відповідачку та ефективних шляхів вирішення спірного питання щодо визначення місця проживання доньки з позивачем та позбавлення матері батьківських прав, як звернення до суду, немає.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак надав до канцелярії суду заяву в якій суд просить справу розглядати у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась. Позовні вимоги ОСОБА_2 визнала у повному обсязі. Надала нотаріально засвідчена заява відповідно до якої вказує, що вона не має можливості виконувати батьківські обов`язки щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку із чим, батько самостійно виховує спільну дитину, мати дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно доньки.

Вказує, що зміст ст. 166 Сімейного кодексу України щодо наслідків позбавлення батьківських прав їй відомий. Також у судовому засідання відповідачка пояснила, що вона що визнає вимоги до неї щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.11.2008 року, актовий запис № 386, складений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Від вищезазначеного шлюбу сторони по справі мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.03.2009 року, актовий запис № 116 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 17.07.2015 року, актовий запис № 648.

Позивач зазначає, в нього та відповідачки спільне сімейне життя не склалось. Так, з червня 2021 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому випадку призвело до фактичного припинення між ними будь-яких відносин з даного періоду. З того часу, а саме з червня 2021 року, однією сім?єю сторони не проживають. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім?ю. З того періоду ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. Збереження шлюбу є неможливим, тому він підлягає розірванню.

Стосовно спільних дітей, позивач зазначає наступне, що з червня 2021 року відповідач забрала старшого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживає з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Молодшу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачка залишила на позивача. З дитиною вони проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/007693913 від 25.09.2023 року, в житловому будинку створені належні умови для проживання, навчання дитини та її гармонійного розвитку.

Після переїзду відповідач, як мати ніякого зв?язку ні з позивачем, ні з донькою не підтримує, не піклується станом здоров?я, розвиток, навчанням та успіхами дитини не цікавиться, уникає зустрічей з дитиною, на діалог не виходить, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не відвідує дитину навіть на свята та на телефоні дзвінки дитини не відповідає.

В свою чергу позивач, як батько самостійно виховує малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та робить все, щоб дитина розвивалася духовно, фізично, створює належні житлово-побутові умови проживання та умови для розвитку її природних здібностей, забезпечує продуктами харчуванням, медичним доглядом, одягом, взуттям та іншими речами необхідні для нормального розвитку дитини і навчання, відповідач, як мати будь-яку участь у вихованні молодшої дитини не приймає.

Вказане підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 21.09.2023 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю. та зареєстрована в реєстрі за № 2194 на ім?я всіх компетентних органів та установ, в якій відповідач зазначає про те, що вона не має можливості виконувати свої батьківські обов?язки щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та у зв?язку з тим, що ОСОБА_2 самостійно виховую дитину, дає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тим самим відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків щодо своєї доньки, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов?язків із виховання дитини. У зв?язку із тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків з виховання дитини, яка у вищевказаній нотаріальній заяві сама зазначає про те, що позивач самостійно виховую дитину без її участі, її має бути позбавлено батьківських прав в судовому порядку з визначенням місця проживання дитини з батьком у зв?язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері.

Позбавлення матері батьківських прав та визначення місце проживання дитини з позивачем пов?язане з бажанням захистити інтереси дитини та її право на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження наших сталих соціальних зав?язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею.

Позивач не має судимості ані в Україні ані за її межами. Не перебуває на наркологічному обліку та обліку психіатра, тощо.

Позивач не має боргових зобов?язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власну дитину.

Позивач не має жодних тяжких хронічних захворювань або схильність до них, не переніс травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому.

Зазначене безсумнівно свідчить про його нормальний фізичний стан, необхідний для догляду за дитиною та можливість брати активну участь у її вихованні та дозвіллі.

Інших засобів впливу на відповідачку та ефективних шляхів вирішення спірного питання щодо визначення місця проживання доньки з позивачем та позбавлення матері батьківських прав, як звернення до суду, немає.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 позов ОСОБА_2 та обставини, на які позивач посилається, обґрунтовуючи вимоги, визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно із ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб між сторонами.

Окрім того, судом встановлено, що відповідачці ОСОБА_1 , як матері малолітньої дитини, в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_4 та протиправної поведінки по відношенню до дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачку права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дітей, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Стосовно позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком та позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої дитини суд зазначає, що позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із ним за адресою його проживання та позбавити відповідачку батьківських прав відносно дочки, а відповідачка надає згоду на це, яка зазначена в заяві про визнання позову. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо під час розгляду справи батьки дитини дійшли згоди з приводу вказаного питання, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку не є потрібним, оскільки на це потрібен значний час, що може призвести до затягування розгляду справи.

Суд бере до уваги те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Подібні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19; Постанові від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц; Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку самостійно виховує батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без участі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у розмірі 2 000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову і до досягнення дітьми повноліття (18-ти років).

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, та враховуючи той факт, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам дитини, суд вважає необхідним розірвати шлюб між сторонами.

Окрім того, суд дійшов до переконання про те, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини із батьком, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню, у зв`язку із чим слід позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований 22.11.2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №386.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за його місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 у зв?язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері;

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку самостійно виховує батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 без участі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у розмірі 2 000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову і до досягнення дітьми повноліття (18-ти років).

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський