Справа № 369/6108/23
Провадження № 2/369/4109/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 369/6108/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання батьківства.

У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати ОСОБА_1 батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є біологічним батьком дитини, що підтверджується дослідженням ДНК на батьківство, а відтак просить суд визнати його батьком.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 369/6108/23 та призначено підготовче засідання.

18.08.2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнає позов та не заперечує щодо його задоволення, а також підтверджує обставини, викладені в ній.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Представник позивача в судове засідання 18.10.2023 року не з`явилася, 18.10.2023 року подала до суду клопотання, в якому просиу справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання 18.10.2023 року не з`явився, 18.10.2023 року подав до суду клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу слухати за його відсутності.

Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оскільки відповідач позов визнав і визнання позову не суперечить закону, суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Як встановлено судом, з 2011 року ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з Відповідачем.

Водночас, як стверджує позивач спільне життя ОСОБА_4 з відповідачем не склалося і починаючи з 2020 року вони почали проживати окремо. Позивач зазначає, що через деякий час він познайомився з ОСОБА_4 і вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, так як попередній шлюб ще розірвано не було. Згодом, Позивач дізнався що ОСОБА_4 вагітна від нього.

Через військові дії (агресію РФ) ОСОБА_4 в березні 2022 р. виїхала до Республіки Польща, де ІНФОРМАЦІЯ_2 і народилась їх спільна з позивачем дитина ОСОБА_3 .

При цьому, в актовому записі про народження дитини (відділ реєстрації актів цивільного стану м.Люблін, Республіка Польща) матір`ю дитини записана ОСОБА_4 , а батьком зазначено її колишнього чоловіка відповідача - ОСОБА_2 , оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців з моменту розірвання зареєстрованого між ними шлюбу.

25 листопада 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем було розірвано.

З метою підтвердження факту батьківства позивачем було проведено дослідження ДНК на батьківство.

Так, згідно дослідження ДНК на батьківство № MGT9916UA від 20.07.2023 р., виконаного медичною лабораторією «Endeavor DNA Laboratories» встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 , відносно ОСОБА_3 , становить 99,9999997%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Переконавшись, що позивач дійсно є біологічним батьком народженої доньки ОСОБА_3 , останній звернувся до суду з даним позовом про визнання батьківства.

При цьому, відповідач погоджується і не заперечує проти того, що позивач є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Основного Закону України).

Частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

За приписами статті 129 СК України встановлено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №757/26284/14-ц.

Крім того, за правилами частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації», заява № 3451/05, § 34).

На обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на висновки дослідження ДНК на батьківство, відповідно до яких, останній з вірогідністю 99,99 % є біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Таким чином, що у зв`язку з відсутністю будь-яких протилежних відомостей щодо батьківства та відсутності заперечення відповідача, а за результатами проведеної генетикомолекулярної експертизи встановлено кровне споріднення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 126, 128 СК України, статтями 12-13, 81, 89, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 26.10.2023 року.

Суддя А.В. Янченко