Справа № 523/1464/21
Провадження №2/523/537/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретарі - Щербан О.Д,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування

УСТАНОВИВ:

26 січня 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Шепітка Г.І., звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування від 11 серпня 2016 року, укладеного між відповідачами щодо 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований у реєстрі за № 1030 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що договір дарування 1/3 частки квартири, який був укладений між відповідачами ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 , спрямований на запобігання негативних наслідків для дарувальника у разі виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. ОСОБА_2 знав про можливість настання таких наслідків у зв`язку з тим, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із вчиненням 02 червня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача, внаслідок якої автомобілю останнього була завдана матеріальна шкода.

Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

28 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

07 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник - адвокат Шепітко Г.І. у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи є заява представника Шепітка Г.І. про розгляд справи у відсутності сторони позивача та підтримання позовних вимог.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованими адресами місця проживання, проте поштова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресатам з довідками АТ «Укрпошта» - «За закінченням терміну зберігання», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вони вважаються такими, що повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися.

Також повна інформація про дату час та місце розгляду справи розміщена на офіційному сайті Судової влади.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

02 червня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у порушення п. 16.6 ПДР України допустив зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

За вказаними обставинами працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП № 2075842 від 02 червня 2016 року.

14 червня 2016 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/8174/16-п ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Оскільки у відповідача ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був відсутній страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/10705/17 від 14 червня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальний збиток у розмірі 390246, 99 грн.

Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження № 60560014 від 11 листопада 2019 року з примусового виконання виконавчого листа №523/10705/17, в рамках якого 17 січня 2020 року винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження.

Під час виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_2 відчужив належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна шляхом укладення 11 серпня 2016 року договору дарування, за умовами якого він подарував своїй матері ОСОБА_3 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. за реєстровим № 1030.

Відповідно до ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частина 1 ст. 234 ЦК України встановлює, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно з ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі й підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст.722 ЦК).

Постановою по справі 468/1736/17-ц Верховний Суд зазначив, що відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Cуд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Договір дарування 1/3 частки квартири, який був укладений між ОСОБА_2 та його матір`ю ОСОБА_3 , не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, оскільки був направлений на відчуження об`єкта нерухомого майна, який належав йому на праві власності для запобігання негативних наслідків для себе у випадку звернення позивача до суду та подальшого виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Відповідач, добровільно та свідомо відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй матері ОСОБА_3 , був обізнаний про існування постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, про огляд транспортного засобу 21 червня 2016 року, а отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку звернення позивача до суду та подальшого виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Таким чином, аналізуючи вказані норми та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що є підстави для визнання судом недійсним договору дарування від 11 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як фіктивного правочину.

Крім того, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 908 грн. у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, 354-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 11 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований у реєстрі за № 1030 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) у рівних частинах на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовими заявами відповідачів, поданими протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Суддя