Справа 524/302/23
Провадження № 2/524/880/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі опікунів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні права власності нерухомим майном та визначення порядку користування, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі судового рішення за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 по 1/4 . Сторони в квартирі не проживають. 17.11.2022 позивач вирішила відвідати квартиру, однак виявила, що ключі не підходять до замків, які встановлені на вхідних дверях. Двері в квартиру відчинила незнайома жінка, яка повідомила, що квартиру орендує та сплачує орендну плату ОСОБА_3 .. Вважає, що їй чиняться перешкоди в користуванні власністю.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому представник відповідача зазначив, що проти задоволення позову заперечує. Просив врахувати, що позивач не надала суду доказів технічної можливості встановлення порядку користування спірною квартирою, без порушення прав інших співвласників.

Інші відповідачі відзив не подали.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

14.06.2023 закрито підготовче провадження.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук від 15.01.2019 по справі 524/4272/17.

В спірній квартирі сторони не проживають, що не заперечувалось учасниками справи.

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

Положення ст. 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю, незалежно від того, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Так, суд приймає до уваги те, що факт наявності у позивача права власності на 1/4 частину квартири підтверджується належними та допустимими доказами.

З`ясовуючи чи наявні перешкоди у користуванні позивачем, як власником своєю власністю, суд приймає до уваги те, що позивачем не було подано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність цих обставин, зокрема того, що на даний час вона позбавлена можливості користуватись своєю власністю. Суд враховує те, що сторонами не заперечувався факт проживання в спірній квартирі третіх осіб, однак суд вважає, що визнання вказаної обставини не є достатнім для встановлення факту порушення права власності позивача на майно.

Інших доказів, які б підтверджували те, що через дії відповідачів позивач не має можливості належним чином здійснювати право власності суду надано не було.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було доведено наявності перешкод у користуванні своєю власністю, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою.

Так, суд враховує те, що відповідно до рішення Автозаводського районного суду м Кременчука від 524/4272/17 частки співвласників розподілені таким чином: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Так, в своєму позові ОСОБА_1 просить виділити їй в користування житлову кімнату №3 площею 11,5 кв.м та балкон (лоджія) площею 2,8 кв.м., а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 житлову кімнату №2 площею 16,7 кв.м.., заливши в спільному користуванні передню №1 площею 9,6 кв.м., кухню №4 площею 7,1 кв.м., туалет №5 площею 0,9 кв.м..

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

На переконання суду, виділення в користування позивачу кімнати №3 площею 11,5 кв.м та балкону (лоджії) площею 2,8 кв.м. не буде відповідати її частці у праві спільної часткової власності, з огляду на те, що частка відповідачів становить .

Крім того, суд враховує, що сторонами не заперечувалось те, що тривалий час вони в спірній квартирі не проживають. Також, позовна заява не містить доводів з приводу того, що позивач має намір проживати в спірному житлі.

За наведених обставин, з огляду на відсутність у сторін спору щодо користування спільною власністю, суд відмовляє у задоволенні вимоги про встановлення порядку користуванні майном.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в особі опікунів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні права власності нерухомим майном та визначення порядку користування.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ