Справа № 581/723/23
Провадження № 2/581/252/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2023 року с-ще Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого-судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання-Бочкун Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Липова Долина цивільну справу загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Липоводолинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

Сутність заявленої до суду вимоги

У серпні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Шульга О.С., звернувся до суду із зазначеним вище позовом в інтересах ОСОБА_1 , уточнивши який мотивував тим, що ОСОБА_1 проживає на даний час у Республіці Польща разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання дитини є адреса: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Липоводолинського районного суду від 18 березня 2021 року у справі № 581/71/21 через постійне перебування позивачки у Республіці Польщі, місцем проживання дочки ОСОБА_4 було визначено разом із батьком ОСОБА_2 і відповідно ніяких заперечень позивачка не мала, так як дійсно перебувала за кордоном і донька мала бажання проживати саме в с.Яловий Окіп. У наступному через введення в Україні воєнного стану, позивачка разом із батьком дитини вирішили, що у даний час їй краще проживати разом із матір`ю у Республіці Польщі, саме тому ОСОБА_5 у даний час проживає разом із позивачкою і має бажання продовжити навчання у Берестівській школі Липоводолинської громади із застосуванням можливостей дистанційного навчання. У зв`язку з дією вищевказаного судового рішення під час оформлення ОСОБА_4 на наступний навчальний рік до школи у позивачки вже виникали складнощі, так як місцем проживання батька є с. Яловий ОСОБА_6 , а рішенням Липоводолинського районного суду місцем проживання ОСОБА_4 визначено разом із батьком, однак дитина на даний час зареєстрована в Україні по АДРЕСА_2 . Окрім цього, вна даний час позивачкою вивчається можливість перевести ОСОБА_7 на навчання у Республіку Польща, однак з боку батька дитини в адресу останньої та адресу ОСОБА_4 надходять погрози, щодо його наміру вимагати повернення дитини в с.Яловий Окіп після закінчення вторгнення країни-агресора на територію України на підставі попереднього судового рішення, тобто у позивачки наявні обґрунтовані побоювання, що зловживання батьківськими правами з боку ОСОБА_2 створить загрозу для подальшої долі ОСОБА_4 , що суперечитиме її духовному та моральному становленню. Зазначав, що на даний час у позиваки наявні підстави для звернення із позовом про визначення місця проживання дитини через фактичну зміну її місця проживання, оскільки дитина постійно перебуває з нею, позивачка займається її утриманням, вихованням, організовує навчання, слідкує за станом здоров`я, а батько, через перебування в Україні, в цьому процесі участі на приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, майже не спілкується з нею навіть по телефону. Уважає, що така поведінка відповідача суперечить інтересам доньки, оскільки не відповідає загальноприйнятим нормам моралі, що в подальшому негативно вплине на її виховання, а зміна визначеного місця проживання дитини разом із нею буде повністю відповідати інтересам ОСОБА_4 . Просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позивачкою по справі - матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція позивача, представника позивача, відповідача, третьої особи по даній справі

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином повідомлена. В усних поясненнях, зафіксованих на відеозаписі, підтримавши заявлений позов, суду пояснила про те, що її дочка ОСОБА_5 більше потребує материнської турботи та підтримки, а тому має постійно проживати саме із матір`ю, позивачка на даний час контролює процес її дистанційного навчання в українській школі, спілкування з однолітками, опікується її утриманням у республіці Польщі. Дочка ОСОБА_5 має бажання повернутися в Україну, проте її батько говорить про те, що при поверненні в Україну вона буде проживати разом із ним, чого сама дитина не бажає, також її дочка у Польщі проходить курси з підвищення знань з польської мови, ОСОБА_5 має намір покращити знання польської мови та вступити на навчання до польського ліцею (а.с.55).

Представник позивачки ОСОБА_8 у судовому засіданні, підтримавши заявлений позов у повному обсязі, додатково суду пояснив про те, що після початку військової агресії країни-окупанта проти України у березні 2022 року позивачка разом із дочкою ОСОБА_9 за усною згодою її батька виїхали за кордон до республіки Польща, де її матір вже до цього працевлаштувалася та винаймала житло, на даний час дитина досягла 15-ти років і вже більше півтора року проживає за кордоном України разом із матір`ю, навчається дистанційно в Берестівській загальноосвітній школі, вивчаючи також польську мову. До виїзду з території України вперше ОСОБА_5 проживала разом із батьком в с. Яловий Окіп у прийнятних житлових умовах приблизно біля двох років на виконання рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року, оскільки її мати вже на той час була працевлаштована за кордоном, уважав, що фактично зазначене рішення суду втратило свою дію після досягнення дитиною 14-річного віку, дане рішення суду в певній мірі обмежує права матері та дитини на вільний перетин кордону до досягнення дитиною 16-річного віку і вимагає отримання дозволу батька на перетин кордону. На даний час спільна дочка сторін перебуває у безпечному та спокійному середовищі, яке забезпечує її навчання разом із матір`ю за кордоном, і визначення місця проживання дитини разом із нею на даний час відповідає найкращим інтересам самої дитини; батьки сторін є розлученими приблизно з 2010 року і на даний час кожен із них не зареєстрували нових шлюбів.

Відповідач ОСОБА_2 , буду належним чином повідмолений про час та місце розгляду, повторно до суду не з`явився, заперечень проти позову не подавав.

Представник третьої особи Липоводолинська селищна рада Пономаренко І.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявленого позову, поясниши про те, що виконавчий комітет селищної ради у наданому суду висновку вважав за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом із її матір`ю-позивачкою по справі, оскільки це відповідатиме інтересам дитини з метою забезпечення її безпеки в період введення на території країни воєнного стану, при цьому органом опіки та піклування враховано відео-пояснення самої дитини, яка виявила бажання проживати разом зі своєю матір`ю за кордоном і це не перешкоджатиме її дистанційному навчанню у загальноосвітній школі в Україні.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу установлено десятиденний строк для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви. Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 30 серпня 2023 року у даній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2023 року о 10 год 20 хв з викликом сторін. 26 вересня 2023 року ухвалою судді Липоводолинського районного суду Сумської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2023 року на 14 год 00 хв. 19 жовтня 2023 року розгляд справи відкладено на 30 жовтня 2023 року на 13 год 30 хв у зв`язку з неякою у судове засідання відповідача. Судом не процесуально не отримана згода сторони позивача на проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача, а тому 31 жовтня 2023 року ухвалено рішення суду по суті спору в загальному порядку.

Установлені судом фактичні обставини даної справи

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с-щі Липова Долина Липоводолинського району Сумської області, є громадянкою України, 27 березня 2022 року разом із двома дочками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вони перетнули державний кордон України із Польщею і з цього часу на територію України не поверталися, на ім`я позивачки в Польщі 21 липня 2022 року оформлена «Карта побуту», а також 09 серпня 2022 року ОСОБА_3 на території Польщі присвоєно номер загальної електронної системи обліку населення PESEL (а.с.4,5,6,7,8,9,11).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с-щі Липова Долина Липоводолинського району Сумської області, її батьками зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , фактично проживає в Республіці Польща (а.с.10,11,12). У відеоформаті ОСОБА_3 надала суду усні пояснення про те, що вона не бажає повертатися в Україну до свого батька, якого під час перебування на території України періодично спостерігала у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, належний догляд за нею він здійснював, не контролюючи її поведінку в побуті (це здійснював її дідусь), на даний час її матір контролює її поведінку та спілкування з друзями, цікавиться її життям та навчанням, з нею їй гарно (а.с.35).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 березня 2021 року (справа № 581/71/21) визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (рішення суду набрало законної сили 22 квітня 2021 року) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95697547).

Із висновку місцевого органу опіки та піклування, затвердженого рішення виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради від 25 жовтня 2023 року № 244, вбачається враховуння фактичних даних про умови проживання батьків, причини виїзду за кордон, матеріали позовної заяви, усні пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , яка зазначала, що бажає проживати разом із матір`ю, та те, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини орган опіки та піклування Липоводолинської селищної ради уважав за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.57,58).

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Висновки суду по суті заявленої вимоги

Аналіз фактичних обставин справи та досліджених доказів підтверджує виникнення між сторонами у даній справі сімейних правовідносин, які врегульовані ст.ст.141,160,161 СК України, та іншими вищенаведеними нормами права.

Як убачається із досліджених матеріалів справи, пояснень позивача, її представника та самої неповнолітньої дитини, ОСОБА_1 через свого представника 16 вересня 2023 року звернулася до суду з позовною вимогою про визначення з нею місця проживання її дочки ОСОБА_3 , яка станом на день подання позову вже досягла чотирнадцятирічного віку. Як установлено судом 27 березня 2022 року позивачка у справі разом із дочкою ОСОБА_9 перетнули кордон України з Польщею і після зазначеної дати не поверталися на територію України, і на даний час ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю на території республіки Польща.

Разом із цим, аналіз вищенаведених норм сімейного закону передбачає вирішення у судовому порядку спорів між батьками щодо визначення місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою і не потребує ухвалення окремого судового рішення незалежно від наявності чи відсутності спору про це між її батьками.

У матеріалах справи відсутні письмові заперечення чи пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо неможливості чи недоцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за кордоном в республіці Польща, відповідач взагалі не висвітлив власну позицію щодо порушеного позивачем питання протягом провадження даної справи у жодний спосіб. Також зі змісту наданих суду відеопояснень неповнолітньої 15-річної ОСОБА_3 вбачається усвідомлене визначення особисто дитиною станом на день подання її матір`ю даного позову до суду місця свого проживання разом із її матір`ю в республіці Польща, оскільки ОСОБА_3 просила суд фактично підтримати прийняте нею рішення про вже визначене нею місце її проживання разом із її матір`ю за кордон України в республіці Польща. Пояснень матері та дитини при недоведеності суду позиції батька дитини (відповідача по справі) з приводу визначення місця проживання дитини недостатньо для констатації виникнення спору між сторонами у даній справі. Інших доказів наявності спору між батьками із вищевказаного приводу сторона позивача суду не надала.

На думку суду, при недоведеності факту наявності спору між батьками з приводу визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини та при відсутності передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання з матір`ю неповнолітньої дитини, яка з нею проживає за кордоном, не вбачається нагальна потреба держави в особі суду для втручання у правовідносини, які і так фактично склалися на даний час на користь неповнолітньої дитини та відповідають її інтересам по спільному й безпечному проживанню разом із її матір`ю у період введення на території країни воєнного стану, а тому суд уважає заявлений позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Такий висновок суду узгоджуються із наближеними за своїм змістом правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц, від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20.

При розгляді даної справи суд також не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, наданий суду у даній справі, оскільки він хоча за своїм змістом не суперечить інтересам дитини і в ньому враховані обставини, які установлені судом у даній справі та відповідають дійсності, проте він не є визначальним у даній справі з огляду на неправильне застосування органом опіки й піклування норм ст.160,161 СК України щодо доцільності визначення саме в судовому порядку місця проживання неповнолітньої дитини, яка досягла 14 років, та при недоведеності наявності спору між її батьками із зазначеного приводу.

Довід представника позивача ОСОБА_8 про наявність спору про визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 підтверджується фактичною дією рішення Липоводолинського районного суду від 18 березня 2021 року у справі № 581/71/21 не є переконливим, оскільки установлені судом фактичні обставини справи стосувалися подій у 2021 році коли ОСОБА_3 мала статус малолітньої дитини і не набула права на самостійне вільне визначення місця власного проживання незалежно від думки батьків, і у тексті судового рішення матір ОСОБА_3 (яка у зазначеній справі мала статус відповідача) не висловлювала будь-яких заперечень проти визначення місця проживання дитини разом із батьком, а лише інформувала про її перебування за кордоном та про те, що при вирішенні цієї справи вона покладалася на розсуд суду.

Доводи представника позивача ОСОБА_8 про те, що через перебування дитини в республіці Польща реалізація нею права на визначення свого місця проживання ускладнюється обмеженням у її праві на вільне пересування через кордон до досягнення нею 16-річного віку (така процедура повинна здійснюватися у супроводі одного з батьків), а також те, що позивачка без визначення місця проживання дочки разом із нею фактично позбавляється права на стягнення аліментів на утримання дитини з її батька, також не заслуговує на увагу і не є підставами для задоволення заявленого позову, оскільки предмет розгляду у даній справі не пов`язується із самостійними питаннями виїзду дитини за межі України за згодою чи незгодою одного з батьків, чи у супроводі одного із батьків чи без нього та про стягнення аліментів на утримання дитини, які мають окремі предмети доказування, та можуть вирішуватися за позовами сторін по справі шляхом подання окремих позовів.

Розподіл судових витрат по справі

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Суд, ураховуючи повну відмову у задовленні позову, уважає за необхідне покласти всі судові витрати на позивача у даній справі. Окремо документальні підтведження витрат на професійну правничу допомогу у даній справі сторони суду не надали, а тому предмет для їх поділу відсутній.

Керуючись ст.5,10,15,263-264,273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Липоводолинської селищної ради, про визначення місця проживання дитини.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце оживання за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ).

Третя особа: Липоводолинська селищна рада (місцезнаходження юридичної особи: вул. Полтавська, буд. 32, с-ще Липова Долина, Роменський район, Сумська область, ).

Повний текст рішення суду складено 01 листопада 2023 року.

Суддя Д. В. Бутенко