ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1560/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/1724/19 Категорія: на ухвалу Середа Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Матюха В.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_4 ;

відповідачі (за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору) ТОВ «Каса народної допомоги», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 адвокат Новік Віктор Михайлович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Новіка Віктора Михайловича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ТОВ «Каса народної допомоги», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання недійсним договорів купівлі-продажу заставних,

в с т а н о в и в:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебувають матеріали цивільної справи № 695/1724/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

На адресу суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ТОВ «Каса народної допомоги», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання недійсним договорів купівлі-продажу заставних.

У вказаній позовній заяві ОСОБА_4 просив прийняти до розгляду його позову заяву, як таку, яка подана третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та просив визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу заставної АА № 000170 від 24.07.2016 на квартиру АДРЕСА_1 , укладеного між ТОВ «Каса Народної Допомоги» та ОСОБА_6 , а також застосувати наслідки недійсності правочину скасувати незаконне рішення державного реєстратора про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер: 32225125 від 04.11.2016.

До початку проведення підготовчого засідання ОСОБА_4 подав до суду заяву про зміну предмета позову, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34281877 від 15.03.2017 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 , та повернути вказану квартиру ОСОБА_4 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 залишено без розгляду у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що дії ОСОБА_4 , які пов`язані з поданням позову з одним і тим самим предметом і підставами до двох судів одночасно, безпідставне залучення співвідповідачами осіб, спір із якими фактично відсутній, безпідставна зміна предмету і підстав позовних вимог, а також подання відповідних клопотань про виділення матеріалів в окреме провадження та їх передача для розгляду до іншого суду, свідчать про штучний характер поданого позову, а також про зловживання ОСОБА_4 своїми процесуальними правами.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_4 адвокат Новік В.М. подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовну заяву подано ОСОБА_4 (в якості третьої особи із самостійними вимогами) до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в зв`язку із тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні № 0001259 від 18.03.2017 по факту заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом його квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та порушенням його прав як власника квартири (яка була незаконно відчужена), та можливістю подальшого набуття права власності на квартиру позивачем - ОСОБА_1 в межах судової справи № 695/1724/19, що спростовує позицію суду першої інстанції про нібито очевидно штучний характер спору та зловживання ОСОБА_4 своїми процесуальними правами.

Стверджує, що як свідчать матеріали справи, позов ОСОБА_4 з самостійними вимогами у даній справі було подано 13.04.2019, провадження у справі № 757/1572/20-ц, яка знаходиться на розгляді в Печерському районному суді м. Києва, було відкрито значно пізніше 05.03.2020, отже, на момент подачі ОСОБА_4 у даній справі позову з самостійними вимогами на предмет спору, спору з такими самими позовними вимогами в Печерському райсуді м. Києва не існувало, що спростовує позицію суду першої інстанції про нібито недобросовісну поведінку ОСОБА_4 та зловживання ним своїми процесуальними правами. Через залишення судом першої інстанції без руху позову ОСОБА_4 з самостійними вимогами на предмет спору, подальшого повернення ухвалою суду першої інстанції від 17.09.2020 позову ОСОБА_4 , скасування 04.02.2021 судом апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції від 17.09.2020 і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (разом з позовом ОСОБА_4 ), ухвалою суду першої інстанції від 22.03.2021 суд повернувся до стадії підготовчого провадження, та, фактично, почав розгляд справи з урахуванням позову ОСОБА_4 .

Зазначає, що ОСОБА_4 до суду першої інстанції подавалось клопотання від 26.07.2021 про роз`єднання позовних вимог по вказаній справі, а саме ОСОБА_4 просив роз`єднати позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права власності на кв. АДРЕСА_1 , об`єднати дані вимоги із зустрічними позовними вимогами третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 про визнання зазначеної квартири безпідставно набутою в самостійне провадження, яке направити на розгляд Печерського райсуду м. Києва за правилами виключної підсудності, проте Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Отже, якби судом першої інстанції вказане клопотання ОСОБА_4 було задоволено та направлено вказані позовні вимоги на розгляд Печерського райсуду м. Києва, то у Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області не було б підстав для винесення оскаржуваної ухвали.

Окремо звертає увагу на те, що як свідчать матеріали справи, предметом спору по вказаній справі є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а предметом спору у справі № 757/1572/20-ц, яка знаходиться на розгляді в Печерському районному суді м. Києва є дві квартири - одна розташована за адресою: АДРЕСА_3 , а інша за адресою: АДРЕСА_4 . Отже, предмети спору у вказаних справах різні. Крім того, вказане питання досліджувалось на засіданні Черкаського апеляційного суду, яким було підтверджено правомірність подання позову ОСОБА_4 у даній справі.

Вважає, що позовна заява позивача не має штучного характеру, вимоги позивача підтверджуються рядом доказів, які долучені до позову, а подання позовної заяви ОСОБА_4 в розумінні ст. 44 ЦПІК України не може вважатись зловживанням процесуальними правами.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Сторони повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Виходячи із змісту оскаржуваної ухвали, на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ТОВ «Каса народної допомоги», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання недійсним договорів купівлі-продажу заставних та до початку проведення підготовчого засідання ОСОБА_4 подав до суду заяву про зміну предмету позову.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За приписами статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених законодавчих норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Тобто цивільне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Крім того, відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою (пункти 2, 3, 4 частини другої статті 44 ЦПК України).

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

При цьому наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2021 року в справі № 2-25/2006 (провадження № 61-14703св20).

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявлення таких позовних вимог є очевидно недобросовісною поведінкою ОСОБА_4 та є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Суд першої інстанції встановив, що Печерським районним судом міста Києва вже розглядається позов ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу заставних та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зазначив, що вже існує спір з такими самими позовними вимогами, який ОСОБА_4 був пред`явлений до іншого суду раніше.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції на те, що вже існує спір з такими самими позовними вимогами, який ОСОБА_4 був пред`явлений до іншого суду раніше є передчасними, оскільки з ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05.03.2020 року про відкриття провадження у справі неможливо встановити яким є предмет та підстави позову ОСОБА_4 , а в оскаржуваній ухвалі суд посилаючись на наявність такого позову не вказує про його предмет та підстави.

Крім того, жодних підтверджень стосовно того, що подання позову ОСОБА_4 до Печерського районного суду міста Києва та у даній справі у якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору можуть свідчити про маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями матеріали справи не містять.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. А встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи по суті.

Натомість суд першої інстанції у підготовчому засіданні дійшов висновку, що залучення до участі в справі у якості співвідповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за позовом ОСОБА_4 , як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору , є безпідставним, адже останні не є стороною договору купівлі-продажу заставних, отже спір між вказаними особами за заявленими ОСОБА_4 позовними вимогами відсутній.

Положеннями ст. 182 ЦПК України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Частиною шостою статті 188 ЦПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Отже, ОСОБА_4 29.07.2021 року звернувшись до суду із клопотанням про роз`єднання позовних вимог, виділення об`єднаних вимог в самостійне провадження та передачу справи на розгляд іншому суду, скористався своїми процесуальними правами, наданим йому ЦПК України.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_4 відсутня недобросовісна поведінка та зловживанням своїми процесуальними правами, що відповідно до ст. 44 ЦПК України може бути підставою для залишення позову без розгляду.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції, що дії ОСОБА_4 , які пов`язані з поданням позову з одним і тим самим предметом і підставами до двох судів одночасно, безпідставним залученням співвідповідачами осіб, спір із якими фактично відсутній, безпідставною зміною предмету і підстав позовних вимог, а також подання відповідних клопотань про виділення матеріалів в окреме провадження та їх передачею для розгляду до іншого суду, свідчать про штучний характер поданого позову, а також про зловживання ОСОБА_4 своїми процесуальними правами помилковим та передчасними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Новіка В.М. задовольняє,ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року скасовує та направляє справу за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ТОВ «Каса народної допомоги», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання недійсним договорів купівлі-продажу заставних до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Новіка Віктора Михайловича задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на умовах та в порядку, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2023 року.

Судді