Справа № 509/4691/21
26 жовтня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді- Кочко В.К.,
за участю секретаря судового засідання Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представників позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, про визнання права срільної сумісної власності, визнання права власності на частину майна
В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на частину майна.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, про визнання права спільної сумісної власності, визнання права власності на частину майна задоволено.

До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла письмова заява від представників позивача ОСОБА_1 адвокатів Конової Л.М. та Ярош Л.Б. про ухвалення додаткового рішення, в якому вони просили суд прийняти додаткове рішення, яким стягнути з відповідачок ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 11804 грн., витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 гривень.

Від відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду надійшли клопотання та заперечення на вказану заяву, в якій вони просять суд відмовити у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат на витрат на професійну правничу допомогу, мотивуючи це тим, що позивачка не надавала попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, а додані до заяви документи, що свідчать про понесені витрати, не містять детального опису робіт та кількості витраченого адвокатом часу на виконання, вказані документи не були подані під час судового розгляду, тому у задоволенні такої заяви повинно бути відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення по справі є обґрунтованою та доказаною, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 та ч. ч. 1, 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правовоу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудн 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі іитрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстава для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичнох допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братися до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України від 13 червня 2017 року у справі № 914/2743/16 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6/1355/10.

Судом встановлено про те, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представниками позивачки адвокатом Коновою Л.М. та адвокатом Ярош Л.Б. суду надано: копію договору про надання правової допомоги №25 від 02.07.2021 року, акт виконаних робіт від 16.10.2023 року, розрахунок суми гонорару, копію квитанції № 10 від 06.12.2021р., копію договору № 456/28ц від 07.02.2022року, акт виконаних робіт від 07.10.2023року, розрахунок суми гонорару, копію квитанції № 6/1 від 07.02.2022 року. Незважаючи на загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 28000 грн., до стягнення заявлено лише 10000,00 грн., тобто сума витрат на правову допомогу, яка була зазначена у позовній заяві в якості орієнтовної суми та сума сплати судового збору 11804 грн.

Обов`язок доведення не співмірності або необґрунтованості витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання або заперечення щодо витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачками ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 , в повному обсязі заперечено судові витрати ОСОБА_1 , як на правову допомогу, так і на сплату судового збору, з чим суд погодитись не може, з огляду на вищевикладене.

А тому враховуючи складність справи, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, заперечень відповідачок ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що заява представників позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, про визнання права срільної сумісної власності, визнання права власності на частину майна, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.133,137,141,260,270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, про визнання права срільної сумісної власності, визнання права власності на частину майна.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 11804 грн., витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 гривень.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Кочко В.К.