КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 754/3165/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4209/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Просто-страхування» - адвоката Синюка Станіслава Леонідовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року (суддя Саламон О.Б.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Просто-страхування» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

у лютому 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просили стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 205 324грн; на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 250 000грн; на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 250 000грн; з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання, виготовлення та встановлення пам`ятника та огорожі у розмірі 44676грн та моральну шкоду у розмірі 44 676грн; на користь ОСОБА_3 страхову (регламентну ) виплату, як утриманцю померлого, у розмірі 134 028грн; та витрати за надання правової допомоги.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі зазначали, що 16 жовтня 2018 року близько 01:55 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем "Toyota Corolla", д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині автодороги Калинівка-Бровари зі сторони с. Калинівка у напрямку м. Бровари в крайній лівій смузі зі швидкістю, яка перевищувала 110км/год., в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3б), п. 12.2, п. 12.9 б) ПДР України, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, невірно оцінив дорожні умови, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який рухався на проїзній частині автодороги Калинівка-Бровари поблизу кафе «Придорожнє» в непередбаченому для пішоходів місці вздовж крайньої лівої смуги руху назустріч автомобілю під керуванням ОСОБА_6 . В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження, у результаті яких смерть ОСОБА_5 настала відразу після утворення тілесних ушкоджень в процесі виникнення автотравми.

Позивачі зазначали, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 4 серпня 2020 року у справі № 754/9896/19, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року, ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Позивачі посилалися на те, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "ToyotaCorolla", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована АТ «Просто-страхування», тому матір`ю загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 заявлено вимогу про стягнення з АТ «Просто-страхування» витрат на поховання та моральної шкоди, а бабусею загиблого ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - регламентної виплати як утриманця загиблого.

Крім того, позивачі зазначали, що злочинні дії ОСОБА_8 , які призвели до смерті ОСОБА_5 , який приходився їм сином, братом та онуком, заподіяли непоправну та безповоротну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які посилюються тим, що загинув ОСОБА_5 в дуже молодому віці, а втрата близької, рідної людини є безповоротною.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання у розмірі 44 676грн, моральну шкоду у розмірі 44 676грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 150грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 200 000грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 150грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду у розмірі 200 000грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4150грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду у розмірі 200 000грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4150грн; стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 150грн; стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 4 150грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 908грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ «Просто-страхування» - адвокат Синюк С.Л. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з АТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 4 150грн та стягнення з АТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу 4 150грн, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Просто-Страхування» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000грн та судовий збір в розмірі 1362грн за подання апеляційної скарги.

Представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до АТ «Просто-страхування» було відмовлено, однак з незрозумілих причин судом стягнуто з АТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 4 150грн кожній.

Також представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених АТ «Просто-страхування» на професійну правничу допомогу, яка була надана АБ «Синюк та партнери» у розмірі 5 000грн.

Відзив на апеляційну скаргу позивачами не подано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 16 жовтня 2018 року на автодорозі Калинівка-Бровари сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої загинув пішохід ОСОБА_5 .

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 4 серпня 2020 року

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_5 , ОСОБА_2 його сестрою, а ОСОБА_9 бабусею.

Згідно Полісу № АК9184481 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу від 29 серпня 2018 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "ToyotaCorolla", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована АТ «Просто-страхування» з лімітом відповідальності 200 000грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого. Згідно договору страхування франшиза становить 2 000грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог щодо стягнення витрат на поховання у розмірі 44 676грн та не надання належних доказів у підтвердження позовних вимог, що ОСОБА_3 була утриманцем померлого ОСОБА_5 .

Також суд першої інстанції зазначив, що враховуючи максимальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню страховиком, стягненню з АТ «Просто-страхування» підлягає моральна шкода у розмірі 44 676грн на користь позивачки ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь позивачів, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Рішення суду позивачами та відповідачем ОСОБА_4 не оскаржується.

Апеляційна скарга представника АТ «Просто-страхування» - адвоката Синюка С.Л. не містить доводів незаконності рішення суду у частині вирішення позовних вимог, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України колегія суддів не вбачає правових підстав для перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, адвокат Синюк С.Л. не має повноважень на оскарження рішення суду в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 , тому у задоволенні вимог апеляційної скарги в частині скасування рішення суду у повному обсязі апеляційний суд відмовляє.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачами, суд виходив зі складності справи та виконаних адвокатом робіт, співмірності та розумності судових витрат, та вважав, що з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню по 8 300грн на кожного позивача.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачкою ОСОБА_3 були заявлені позовні вимоги про стягнення з АТ «Просто-страхування» страхової (регламентної) виплати, як утриманця померлого, в розмірі 134 028грн. У задоволенні цих позовних вимог судом відмовлено, тому правові підстави для стягнення з АТ «Просто-страхування» на користь позивачки ОСОБА_3 понесених нею судових витрат відсутні.

Позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги про АТ «Просто-страхування» не пред`являла, тому її вимоги про стягнення з цього відповідача понесених нею судових

витрат не ґрунтуються на нормах процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з АТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 4 150грн кожній є правомірними і апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з цим, вимоги апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрат, понесених АТ «Просто-страхування» на професійну правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 5 000грн, задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву, представник відповідача - адвокат Синюк С.Л. зазначив, що попередні витрати на правничу допомогу відповідача становлять 5 000грн, однак вони не є кінцевими і докази їх понесення будуть надані в процесі розгляду справи.

12 травня 2021 року представником відповідача поданий до суду першої інстанції документ під назвою «фактичні судові витрати відповідача», згідно яких вартість наданих відповідачу адвокатом послуг у даній справі становить 5 000грн.

Матеріали справи не містять заяви представника АТ «Просто-страхування» про стягнення судових витрат, понесених відповідачем, і зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що вказане питання не було предметом судового розгляду.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що суд першої інстанції не розглядав питання про відшкодування судових витрат, понесених відповідачем АТ «Просто-страхування» під час розгляду справи у суді першої інстанції, і не приймав будь-якого судового рішення з цього питання, відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційний суд не має правових підстав для прийняття свого рішення в цій частині.

При цьому, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у порядку ст. 270 ЦПК України.

Наданий апеляційному суду документ під назвою «фактичні судові витрати відповідача», згідно його змісту, стосується витрат на правову допомогу, які поніс відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції (консультація відповідача, підготовчі дії, підготовка заперечення на позовну заяву та інше), і не містить прохання про стягнення понесених відповідачем витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, а відтак не підлягає розгляду колегією суддів.

Також вимоги про стягнення судових витрат, понесених відповідачем на правову допомогу у суді апеляційної інстанції, не містяться в апеляційній скарзі.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Просто-страхування» суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, то вони задоволенню не підлягають, оскільки рішенням суду з АТ «Просто-страхування» на користь зазначених позивачів стягнуті витрати на правову допомогу, тобто судові витрати, тому оскарження рішення суду в цій частині судовим збором не оплачується.

Однак, прохальна частина апеляційної скарги представника АТ «Просто-страхування» - адвоката Синюка С.Л. містить вимогу про скасування рішення суду у повному обсязі, проте апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає з підстав, викладених вище, тому відповідачу не підлягає поверненню сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,

обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частина 2 статті 376 ЦПК України визначає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, понесених позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення із АТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Просто-страхування» - адвоката Синюка Станіслава Леонідовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року в частині стягнення із Акціонерного товариства «Просто-страхування» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу по 4 150грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення із Акціонерного товариства «Просто-страхування» витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук