Номер провадження: 22-ц/813/6242/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Б.Р.,

представника ОСОБА_2 адвоката Суворової Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, ухваленого під головуванням судді Васильків О.В., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

14.09.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 451 168,00 грн. та судового збору у справі.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 07.08.2015 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким відповідач отримав у борг 220 425,00 грн., що еквівалентно 10 260 дол. США, з умовою повернення до 30.09.2015 року. Однак, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 10 260,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 285 801,53 грн., а також судовий збір у розмірі 4 511,68 грн. (а.с.45-48).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 22.12.2017 року (а.с.112-114).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, у частині «Нарахування 3 % місячних на суму боргу здійснюється до моменту виконання рішення з урахуванням положень п. 4 договору позики від 07.08.2015 року. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду» ,посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.117-119).

Крім того, 18.10.2023 року апелянт ОСОБА_2 надав суду апеляційної інстанції заяву про поворот виконання вищевказаного судового рішення, шляхом повернення сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням (а.с.146-148).

Вирішуючи питання про слухання справи за участюпозивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Ткаченка Б.Р, а також представника апелянта ОСОБА_2 адвоката Суворової Ю.І., у відсутність ОСОБА_2 , колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомленні про час і місце судового засідання, у тому числі сторони через своїх представників (а.с.138-140).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (а.с.130), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції за наявними доказами, які є в матеріалах справи, а також за участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Ткаченка Б.Р, а також представника апелянта ОСОБА_2 адвоката Суворової Ю.І., у відсутність ОСОБА_2 .

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Ланським А.В., реєстровий номер - 926 (а.с. 20), ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші у сумі 220 425,00 грн., що на той час було еквівалентно 10 260 доларів США, які ОСОБА_1 передав повністю до підписання цього договору терміном до 30.09.2015 року без нарахування відсотків.

При цьому суд ухвалив у справі заочне рішення (а.с.45-48).

Однак судом не було враховано, що відповідно до ст. 280 ЦПК України, однією з умов ухвалення заочного рішення є належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання.

Однак, матеріали справи не мають доказів належного повідомлення відповідача про час і місце судового засідання. Поштова кореспонденція, яка повернулась до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» є неналежним повідомленням особи (а.с.41, 43).

Таким чином, враховуючи, що суд не мав повноважень для ухвалення заочного рішення у справі, останнє підлягає скасуванню на підставі п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

При цьому колегія суддів зазначає, що однією із підстав для скасування судового рішення апелянт обгрунтовував саме тим, що він не був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання (а.с.117-звор. - 118).

Що стосується висновку суду про необхідність задоволення позовних вимог, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості по договору позики в сумі 10 260 доларів США, то судом не було враховано, що позивач ОСОБА_1 таких позовних вимог не заявляв.

Більше того, суд не врахував, що сума позики була вказана саме в гривнях України, що на той час було еквівалентом 10 260 доларів США.

Так, як було вказано вище, відповідно до умов договору позики, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Ланським А.В., реєстровий номер - 926 (а.с. 20), ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 220 425,00 грн., що на той час було еквівалентно 10 260 доларів США, які ОСОБА_1 передав повністю до підписання цього договору терміном до 30.09.2015 року без нарахування відсотків.

Таким чином, оскаржуване судове рішення у всякому разі підлягає скасуванню як незаконне, з прийняттям постанови у справі.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить із того, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути еквівалент 10 260 доларів США, що станом на 18.10.2023 року становить 373 984,18 грн. (36,4507 за 1 долар США (що в межах заявлених позовних вимог).

Разом з тим, в абзаці 4 резолютивної частини рішення мається абзац наступного змісту:

«Нарахування 3 % місячних на суму боргу здійснюється до моменту виконання рішення з урахуванням положень п. 4 договору позики від 07.08.2015 року. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду».

Колегія суддів зазначає, що дані обставини судом вказані на підставі ч.ч.10,11 ст. 265 ЦПК України, однак позивачем зазначених вимог не ставилося, а також судом не було враховано наступного.

Так, як вбачається із договору позики, укладеного 07 серпня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 , його п. 4 вказує на те, що у разі коли ОСОБА_2 не поверне позичені кошти в установленому законом порядку і строки, він зобов`язаний сплатити 3% на місяць в якості неустойки (а.с.20).

Оскільки в даному випадку слід вказати про спеціальну позовну давність, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність застосовується строком в 1 рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу , пені) (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а заміна сторін у зобов`язанні, згідно ст. 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

При цьому суд правильно виходив із практики Верховного Суду, яка викладена в постанові його Великої Палати від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження 14-252цс18), згідно якої позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Дані правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц; від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61); № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61); від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51).

Як було вказано вище, суд розглянув справу з ухваленням заочного рішення без належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час і місце судового засідання, чим позбавив його права заявити про застосування до спірних правовідносин, а саме щодо стягнення неустойки строку позовної давності в один рік.

З цих підстав, така заява заявлена відповідачем і апелянтом ОСОБА_2 лише в апеляційній скарзі, а тому має бути врахована судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги (а.с.118-119).

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року, у справі № 317/3698/15-ц, а також в постанові від 03.05.2022 року, у справі № 127/30671/18.

Таким чином, судом першої інстанції не було враховано, що строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки встановлений спеціальний строк позовної давності 1 рік.

З цих підстав, державний виконавець мав нарахувати неустойку за 1 рік, тобто за 12 місяців, що складає 134 634,31 грн., що є еквівалентом 3 693,60 доларів США (373 984,18 х 3% х 12).

Тобто сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , складає 508 618 49 грн. (373 984,18 грн. + 134 634,31 грн.), що не є виходом за межі позовних вимог, оскільки сума 508 618,49 грн. на даний час є еквівалентом 13 953,59 доларів США, в той час як заявлено позовні вимоги на суму, еквівалентній 17 339,4 доларів США (10 260 + 7 079,4).

Разом з тим, за оскаржуваним судовим рішенням, приватний виконавець Хлєбников О.В. здійснив розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 станом на 13.12.2022 року, яка склала 35 807,40 доларів США, у тому числі 3 відсотки місячних, які склали 25 547,40 доларів США, що майже в 2.5 рази перевищило суму боргу.

Таким чином, та обставина, що відповідач ОСОБА_2 був позбавлений в суді першої інстанції заявити про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, то ухвалення незаконного судового рішення призвело до того, що 06.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим О.В. відкрито зведене виконавче провадження за № 62753327 з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/10914/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 10 260 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення 285 801, 53 грн.

Цією ж датою було винесено постанову про арешт майна і усі інші дії було зроблено зазначеною датою.

При цьому, як було вказано вище, вказаний приватний виконавець здійснив розрахунок 3-х відсотків місячних і встановив його у розмірі 25 547,40 доларів США, що майже в 2.5 рази перевищує суму основного боргу, та встановив загальну суму заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 13.12.23022 року в розмірі 35 807,40 доларів США (а.с. 95-96).

23.09.2022 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

Звітом ТОВ «ЕБ «Айстра» про визначення вартості від 28.09.2022 року, який надійшов на адресу приватного виконавця 11.10.2022 року, встановлено, що вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , становила 1 143 879,00 гривень. Після цього, а саме 18.10.2022 року вищевказане арештоване майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1 передано на примусову реалізацію до ДП «СЕТАМ» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6).

Перші електронні торги були призначені ДП «СЕТАМ» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4- 6, ) 17.11.2022 року за стартовою ціною 1 143 879,00 грн. Згідно протоколу ДП «СЕТАМ» № 579185 проведення електронного аукціону від 17.11.2022 року, електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (лот №518622).

Другі електронні торги після уцінки квартири були призначені ДП «СЕТАМ» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, ) на 08.12.2022 року за стартовою ціною 972 297,15 грн. Згідно протоколу ДП «СЕТАМ» № 580123 проведення електронних торгів від 08.12.2022 року. Другі електронні торги також не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (лот № 519965).

Треті електронні торги після уцінки квартири були призначені ДП «СЕТАМ» (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, ) на 29.12.2022 року за стартовою ціною 800715,30 грн. Згідно протоколу ДП «СЕТАМ» № 580910 проведення електронних торгів від 29.12.2022 року, електронні торги також не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів (лот № 520775).

30.12.2022 року було складено два акта про уцінку майна. 16.01.2023 року було винесено постанову про передачу майна та акт про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 (а.с.148-звор. 151).

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що постанова про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 16.01.2023 року по виконавчому провадженню № 62753327, за яким передано ОСОБА_1 спірне нерухоме майно в рахунок погашення боргу за ціною торгів в сумі 800715,30 грн., складені на підставі Звіту про оцінку та визначення ринкової вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 28.09.2022 року, чим відповідач ОСОБА_2 фактично був позбавлений єдиного свого житла.

З огляду на викладене, колегія суддів виходить із того, що боржник ОСОБА_2 має зобов`язання перед стягувачем ОСОБА_1 в сумі 508 618,49 грн.., що за даними НБУ станом 18.10.2023 року є еквівалентом 13 953,59 доларів США, в той час як приватний виконавець розрахував заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за оскаржуваним судовим рішенням в сумі 35 807,40 доларів США, тобто май же в 3 рази дійсної заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , що не відповідає основним засадам цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність, передбаченим п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 508 618,49 грн., що еквівалентно 10 260,00 доларів США, та 3 693,60 доларів США в якості 3-х відсотків місячних, що по офіційному курсу НБУ станом на 18.10.2023 року (36,4507 за 1 долар США) становить 373 984,18 грн. та 134 634,31 грн., а всього у сумі 508 618,49 грн., а також сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 6 767,52 грн.

Що стосується заяви про поворот виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на виконання заочного рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року на користь стягувача ОСОБА_1 передана у власність двокімнатна квартира АДРЕСА_2 боржника ОСОБА_2 , що розташована в АДРЕСА_3 , вартістю згідно Звіту ТОВ «ЕБ «Айстра» про визначення вартості від 28.09.2022 року, який надійшов на адресу приватного виконавця 11.10.2022 року, - 1 143 879,00 грн.

При цьому, як було вказано вище, сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за розрахунком суду апеляційної інстанції склала 508 618,49 грн., що більше ніж в два рази менше фактичної вартості вищевказаної квартири, що належала на праві приватної власності боржнику ОСОБА_2 , що є недопустимим і таким, що не відповідає основним засадам цивільного судочинства, про що вказано вище, та передбачено п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Разом з тим, також як було вказано вище, на підставі заочного рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. був здійснений розрахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , який склав 35 807,40 доларів США, що в еквіваленті по Офіційному курсу НБУ станом на 13.12.2022 року (як вказано в розрахунку) склав 1 309 426,48 грн. (35 807,40 х 36,5686).

У зв`язку з викладеним, і з метою поновлення порушених майнових прав боржника ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне допустити поворот виконання судового рішення.

При цьому слід зазначити, що поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини щодо офіційного тлумачення положення п. 28 ч. 1 ст. 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 ч. 3 ст. 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

За змістом ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин 1-3 цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Таким чином, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

З цих підстав, суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувавши заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 22.12.2017 року і прийнявши постанову з приводу заявлених позовних вимог, допустити поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, шляхом приведення сторін: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в первісний стан, яке існувало до ухвалення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, шляхом повернення відповідачу ОСОБА_2 двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, колегія суддів вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 767,52 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України (а.с.42).

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт ОСОБА_2 ставив питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, у частині «Нарахування 3 % місячних на суму боргу здійснюється до моменту виконання рішення з урахуванням положень п. 4 договору позики від 07.08.2015 року. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду». При цьому в апеляційній скарзі зазначено про допущення судом при ухваленні запічного рішення порушення судом норм матеріального і процесуального права, з чим повністю погодилась колегія суддів, і скасувала заочне рішення в повному обсязі з винесенням нового судового рішення, яким є постанови суду.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381 384, 389, 390, 444 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 22.12.2017 року скасувати.

Прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 508 618,49 грн. - 10 260,00 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 18.10.2023 року (36,4507 за 1 долар США) становить 373 984,18 грн. (триста сімдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 18 копійок) та 3 693,60 доларів США в якості 3-х відсотків місячних, що по офіційному курсу НБУ станом на 18.10.2023 року (36,4507 за 1 долар США) становить 134 634,31 грн. (сто тридцять чотири тисячі шістсот тридцять чотири гривні 31 копійка), а всього у сумі 508 618,49 грн. (п`ятсот вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 49 копійок), а також сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 6 767,52 грн. (шість тисяч сімсот шістдесят сім гривень 52 копійки).

Допустити поворот виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, шляхом приведення сторін: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в первісний стан, яке існувало до ухвалення заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 року, шляхом повернення відповідачу ОСОБА_2 двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.10.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький