Справа № 466/8944/22 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/1375/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю:представника позивачів-адвоката Ільківа М.М., представника АТ «Українська залізниця» -адвоката Копко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №466/8944/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 -адвоката Ільків Миколи Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в :

09 листопада 2022 року позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди. Просили стягнути з відповідача на їхню користь по 400 000 гривень на кожного позивача, як відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю ОСОБА_5 , а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень кожному позивачеві.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.07.2022 близько 08:53 год. на станції «Підзамче» у м. Львові відбувся наїзд потяга сполученням «Одеса-Львів» під керуванням машиніста ОСОБА_6 та помічника ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті наїзду пішохід від отриманих травм загинула на місці пригоди.

За цим фактом 28 жовтня 2022 року Постановою органу досудового розслідування закрито кримінальне провадження № 0000839 від 30 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

На час дорожньо-транспортної пригоди машиніст ОСОБА_6 та помічник машиніста ОСОБА_7 перебували у трудових відносинах з AT «Українська залізниця», отож на підставі ст. 48 ЦПК України, вказану позовну заяву заявлено до юридичної особи - Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками загиблої дочки ОСОБА_5 ,1976року народження.

Зазначають, що відповідачем їм завдано моральну шкоду, виражену в душевних стражданнях, пов`язаних з втратою доньки. Завдана їм моральна шкода смертю доньки спричинила та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання. Зазначені обставини істотно змінюють життя батька та матері загиблої. Відновити становище, яке існувало до смерті доньки, у житті позивачів вже неможливо. За наслідками смерті позивачі позбавлені моральної та фізичної підтримки у майбутньому.

Позивач ОСОБА_2 був чоловіком загиблої - а тому він вкрай розбитий втратою дружини, адже вони мали з нею спільні плани та справи, які зараз через смерть дружини не в змозі реалізовувати. Їхні доньки вже досягали повноліття та розпочали доросле життя, тому загибла з чоловіком планували життя «для себе», разом подорожувати, разом відпочивати. Тепер усі плани та мрії змінилися, що завдає позивачу ОСОБА_2 чималих душевних страждань.

Доньки загиблої - позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджують, що після смерті матері відчувають апатію, скаржаться на головний біль, втрату сил та порушення сну, що супроводжуються сльозами. Втрата матері позначилась на їх здоров`ї, що різко погіршилось через невимовний стрес. Глибину психологічних страждань позивачів виміряти неможливо, оскільки втрата матері є надто важкою для них. Суму завданої моральної шкоди позивачі оцінюють у 2 000 000 гривень (а.с.1-5).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю доньки, у розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини, у розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, у розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері, у розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень 00 копійок).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - ОСОБА_5 в межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 01 серпня 2023 року стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 2400 грн.

Рішення суду оскаржив представник позивачів-адвокат Ільків М.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачі не погоджуються з рішенням, вважають його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального законодавства. Звертає увагу, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Вважає, що сума, яку стягнув суд у відшкодування моральної шкоди є мізерною для того аби компенсувати страждання позивачів внаслідок загибелі рідної їм людини. Стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано пов`язав підприємницьку діяльність відповідача і її фінансові результати із передбаченим законом обов`язком відшкодування шкоди потерпілим у необхідному розмірі. Видатки на безперебійне функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану не може бути підставою для зменшення відшкодування шкоди потерпілим, адже це не взаємопов`язані правовідносини. Вважає, що судом першої інстанції не встановлено наявності грубої необережності загиблої ОСОБА_5 , необережність не встановлена і в кримінальному провадженні. Ухвалюючи рішення, суд не врахував актуальну судову практику в аналогічних справах, де суди стягували з АТ «Укрзалізниці» від 250 000 до 1000000 грн. на користь членів сім`ї загиблого. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

29 вересня 2023 року від регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін у зв`язку з безпідставністю доводів апеляційної скарги. Звертає увагу, що ОСОБА_5 , порушивши вимоги правил безпеки громадян на залізничному транспорті, намагалася перейти через колії у невстановленому місці, внаслідок чого отримала травми несумісні із життям. Вважає, що судом при визначенні розміру моральної шкоди правильно було враховано необережність з сторони загиблої ОСОБА_5 . Звертає увагу, що оскаржуване рішення суду відповідає судовій практиці, яка склалася при розгляді даної категорії справ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів-адвоката Ільківа М.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника АТ «Українська залізниця»-адвоката Копко О.Л. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 30.07.2022 о 08:55 хв. при слідуванні по головній колії № 2 пасажирського парку станції Підзамче ( 1474 км. Пк. 7) поїздом № 11 (локомотив ВЛ 80Т № 1400) сполученням «Одеса-Львів» під керуванням машиніста ОСОБА_6 та помічника ОСОБА_7 здійснено наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті наїзду пішохід ОСОБА_5 від отриманих травм загинула на місці пригоди.

Органом досудового розслідування - СВ ВП № 1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області за фактом загибелі ОСОБА_5 проводилось досудове розслідування у межах кримінального провадження №0000839 від 30 липня 2022 року.

Постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області від 28 жовтня 2022 року закрито кримінальне провадження №0000839 від 30 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Органом досудового розслідування встановлено, що причиною настання даної пригоди стали незаконні дії пішохода ОСОБА_5 ..

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є чоловіком загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу, яким підтверджено зміну прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_4 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було завдано позивачам моральну шкоду у зв`язку з смертю ОСОБА_5 , яка настала у результаті наїзду на неї локомотиву. Визначаючи розмір моральної шкоди завданої позивачам, який стягнуто з відповідача, судом враховано грубу необережність ОСОБА_5 та ігнорування з її сторони Правил безпеки на залізничному транспорті. Також, суд, враховуючи воєнний стан в Україні, дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі по 40000 (сорок тисяч гривень) кожному з позивачів відповідатиме критеріям розумності та співмірності при даних обставинах загибелі ОСОБА_5 .

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Здійснюючи розгляд справи, суд першої інстанції належно звернув увагу на те, що згідно матеріалів службового розслідування, проведеного відповідачем встановлено та не спростовано іншими доказами, що смерть ОСОБА_5 , настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки-локомотиву ВЛ80-1400, котрий перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо «Львів-Захід» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», а також, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів, що у даному випадку мали місце непереборна сила або умисел потерпілого.

Колегія суддів вважає беззаперечним фактом те, що позивачам завдана моральна шкода смертю ОСОБА_5 , яка була для ОСОБА_1 - донькою, для ОСОБА_2 - дружиною, для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - матір`ю. Факт смерті близької людини беззаперечно буде спричиняти протягом усього їхнього життя душевні страждання і відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_5 , позивачі не зможуть.

Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд першої інстанції правильно взяв до уваги норму ч.2 ст.1193 ЦК України, а саме, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6., 2.15., 2.19., 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше, ніж 40 метрів; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що внаслідок смерті ОСОБА_5 , позивачі пережили сильні емоційно-психологічні страждання, які спричинили порушення (зміну) звичайного ритму їхнього життя. Позивачі були змушені докладати певних зусиль для відновлення свого порушеного права. А враховуючи їх супутній емоційний стан, відновлення порушеного права для позивачів було пов`язано із душевними стражданнями.

Дії загиблої ОСОБА_5 , які виразилися в порушенні нею вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54 та груба необережність з її сторони, є саме тими обставинами, які можна брати і які правильно було взято судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди позивачам.

З огляду на те, що позивачі просили стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі по 400 000 грн. кожному, то з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано зменшив її розмір та стягнув суму у розмірі по 40 000 грн. на користь кожного з позивачів, що на думку колегії є належним відшкодуванням у цьому випадку.

Стягнена на користь кожного з позивачів сума грошових коштів в розмірі 40 000 грн з АТ«Українська залізниця» на відшкодування моральної шкоди є достатньою та такою, що відповідає принципу розумності та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 -адвоката Ільківа Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2023 року.

Головуюча Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк