Справа №303/9064/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого-судді Монич В.О.

при секретарі Добош О.Ю.

за участю: представника позивача

за зустрічним позовом ОСОБА_1

представника відповідача

за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, В С Т А Н О В И В:

Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з заявою до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що є власником квартири,що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З моменту коли він став одноосібним власником квартири до нього неодноразово звертався його син ОСОБА_4 з приводу надати йому дозвіл на прописку у квартирі, проте він був проти, і не бажав надавати йому такий дозвіл.

У 2019 році, коли народився у ОСОБА_5 син, він знов звернувся до нього з таким проханням. Тоді надав йому дозвіл прописатися, проте попередив, що має намір відписати квартиру дочці ОСОБА_6 . На той час, ОСОБА_5 тимчасова прописка цілком влаштовувала. ОСОБА_5 постійно сварився з сусідами. Вони постійно викликали на нього поліцію, а тому прописка йому була необхідна для підтвердження свого статусу законного перебування у чужому помешканні. Коли позивачу стало відомо що ОСОБА_7 прописав на його приватну власність на житлову площу свого новонародженого сина ОСОБА_8 , попросив його виписатися разом з сином. Дозвіл на реєстрацію за місцям його приватної власності ОСОБА_9 (адресою АДРЕСА_2 ) він не надавав. Про те, що ОСОБА_10 без його згоди на належній йому приватній власності прописав свого сина не знав до останнього. Лише у 2022 році дізнався, що Відповідач ОСОБА_4 без попередньої згоди із позивачем здійснив прописку своєї малолітньої дитини, після чого був змушений зробити довіреність на свою доньку. Також позивач за зустрічним позовом наголошує на тому, що ОСОБА_10 вже рік не проживає в квартирі. Зі слів його дружини вони поїхали з України на початку військових дій 23-24 лютого 2022 року та по теперішній час до квартири не поверталися. Також зазначає, що відповідач ОСОБА_7 заселяв до квартири невідомих осіб також без його згоди. Від Відповідача ОСОБА_4 постійно відчуває небезпеку. Він вже неодноразове позбавляв його майна, а тому звернення до суду є єдиною можливістю захистити свою приватну власність.

У вказаній квартирі зареєстровані син позивача ОСОБА_4 , 1985 року народження та його син ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що його син ОСОБА_4 в даній квартирі не проживає та не з`являється, виїхав проживати за межі України.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 10.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного провадження.

07.03.2023 року до Мукачівського міськрайонного суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_4 про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням.

20.03.2023 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження та продовжено розгляд справи за правилами позовного провадження.

10.10.2023 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_4 , який діє в інтерсах своєї малолітньої дитини ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення залишино без розгляду.

Представник позивача за зустрічним позовом позовні вимоги в судовому засіданні підтримала просила задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до інформаційної довідки №317405074 від 12.12.2022 року ОСОБА_4 є власником , що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .(а.с.8).

З відповіді Комунального підприємства Мукачівського міського Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №183/125/15-52 від 22.12.2022 року встановлено, що квартира АДРЕСА_4 зареєстровано на праві приватної власності за громадянином ОСОБА_3 (а.с.20).

Згідно довідки (про реєстрацію місця проживання) від 27.12.2022 року, виданої Мукачівською міською радою, за даною адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані громадяни є: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.7).

Відповідно до заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 2877 від 08.12.2022 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно де б воно не знаходилось з чого б воно не складалось і взагалі із всього того, що буде належати йому за законом на день смерті, спадкоємцем призначає свою доньку ОСОБА_1 .(а.с.65)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є сином позивача ОСОБА_3 за зустрічним позовом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у відзиві та під час судового засідання зазначив, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вказує, що він є одноосібним власником квартири АДРЕСА_4 . Квартиру він отримав у спадок від своїх батьків в 2014 році.Позивач стверджує, що тоді до нього неодноразово звертався його рідний син ОСОБА_3 з проханням дозволити йому зареєструватися за вказаною адресою, але він йому відмовив так як мав намір передати цю квартиру своїй доньці ОСОБА_11 . Та далі вказує, що в 2019 році після одруження у сім`ї сина народилась дитина, і тоді він на прохання сина надав йому дозвіл зареєструватися в спадковій квартирі, але тимчасово. Також у позовній заяві вказано, що син ОСОБА_5 постійно скандалив з сусідами які на нього викликали поліцію, а тому прописка йому потрібна була для підтвердження того, що він зареєстрований та проживає за цією адресою.

Позивач стверджує, що він та його донька неодноразово вимагали покинути квартиру та знятись з реєстрації разом з сином ОСОБА_12 , відповідач зазначає, що це також не правда, жодної такої вимоги не було направлено ОСОБА_4 раніше, ні від позивача, ні від його доньки, навіть таких вимог не було в розмовах. Такі розмови між ними відбулися лише після того, як позивач ОСОБА_3 та його донька без попередження змінили замки на вхідних дверях і не пустили до квартири.

Позивач у зустрічному позові посилається на ту обставину, що відповідач змінив своє місце проживання вибувши за межі України, але жодних доказів цьому не надав. Також позивачем не надані докази відсутності позивача у житловому приміщенні без поважних причин. Пояснення відповідача стосовно поважності причин позивачем не спростовані.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у відповідача іншого житла, відтак визнання ОСОБА_4 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, буде порушенням принципу пропорційності, що у свою чергу спричинить порушення балансу інтересів сторін у спірних правовідносинах.

Варто наголосити на тому, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом встановлено що позивач не долучив жодної довідки та акту у зв`язку з чим неможливо достеменно встановити такий факт відсутності відповідача без поважних причин понад один рік за місцем проживання за адресою АДРЕСА_3 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 12, 76-81, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок сторін. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Представник позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , мешканка ( АДРЕСА_5 ).

Представник відповідача за зустрічним позовом : ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ).

Головуючий Володимир МОНИЧ