БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2/356/230/23
Справа № 356/760/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, суддя відкриває провадження за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Проаналізувавши матеріали позовної заяви, суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху у зв`язку з тим, що подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, згідно з вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При зверненні до суду з позовом позивач в позовній заяві просила звільнити її від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з вкрай скрутним матеріальним становищем, викликаним тим, що на її утриманні перебувають 3 малолітніх дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 177 ЦПК України відповідна заява позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору додається ним до позовної заяви, та, виходячи з принципу цивільного судочинства, яким відповідно до положень ст.ст. 2, 12 ЦПК України є змагальність, має бути належним чином обґрунтованою та містити докази на підтвердження того, що майновий стан особи, яка звертається з такою заявою, перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, а також наявності інших, визначених законодавством підстав.

Так, положеннями ст. 8 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких суд, з врахуванням майнового стану позивача, може відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати, а саме, якщо 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці, батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів, одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї, особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Звертаючись до суду із заявою про звільнення її від сплати судового збору, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», якими передбачено підстави для відстрочки або розстрочки сплати судового збору на певний строк.

При цьому, позивачем суду не надано жодних належних доказів, які б підтверджували її майновий стан та свідчили про такий його рівень, що перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Посилання позивача на перебування в неї на утриманні трьох малолітніх дітей саме по собі не свідчить про скрутне матеріальне становище та не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору.

Окрім того, суд враховує, що звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав не вирішує питання прав та інтересів інших осіб, зокрема, прав та обов`язків малолітніх чи неповнолітніх дітей, а стосується лише прав та обов`язків відповідача як батька, яких останній може бути позбавлений у разі ухвалення рішення про задоволення позову, відтак пункт 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на справи за позовом про позбавлення батьківських прав.

Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду в ухвалі від 27.07.2021 у справі № 461/5125/20 (провадження № 61-11799св21).

За таких обставин, заява позивача про звільнення її від сплати судового збору є необґрунтованою, тому задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2023 становить 2684, 00 грн.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 2684, 00 х 0,4 = 1073,60 грн. за вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав.

Окрім того, згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч. 6 ст. 175 ЦПК України).

Разом з тим, всупереч вказаним положенням ЦПК України, позивачем при зверненні до суду вказані вимоги дотримані не були.

Як роз`яснено пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, згідно з правилами частини 10 вказаної вище статті, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Тлумачення норм ст.ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що законодавством чітко визначено порядок звернення до суду із позовом саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування, а не за фактичним місцем проживання особи.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.10.2020 у справі № 520/13993/19.

Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області за вх. № Еп-1544 від 04.10.2023 та Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області за вх. № 2939 від 09.10.2023, відповідач ОСОБА_2 зареєстрованим не значиться.

За інформацією Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації за вх. №№ 3161, 3162 від 26.10.2023, за наявними даними ДМС інформації про місце проживання ОСОБА_2 не встановлено.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 291657 від 26.10.2023, відомості про особу - ОСОБА_2 не знайдені.

Будь-яких даних щодо місцезнаходження його майна чи його останнього відомого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) на території, що входить до територіальної підсудності Березанського міського суду Київської області, позовна заява не містить.

Вказане позивачем при зверненні до суду на виконання вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України місце проживання відповідача в м. Березань Київської області, не є останнім зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання або перебування.

Наданий суду акт обстеження житлово-побутових умов № 745, складений депутатом ОСОБА_3 зі слів сусідів, не узгоджується з положеннями Закону України від 05.11.2021 № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який регулює відносини у сфері декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, та не містить відомостей про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача, тому розцінюється судом критично та не може свідчити про підсудність даної справи Березанському міському суду Київської області.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, будь-яких обґрунтувань з посиланням на докази, які б давали б підстави визначити підсудність справи саме Березанському міському суду Київської області,матерфали позовної заяви не містять.

Крім того, процесуальний порядок провадження у справах за участю іноземних осіб урегульовано розділом ХІ ЦПК України.

При вирішенні питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, врахуванню підлягають не тільки норми внутрішньодержавного права, але й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

За ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Законом України «Про міжнародне приватне право» визначено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Зі змісту наданого суду свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , виданого 24.07.2010, батько відповідач по справі ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду з даним позовом жодним чином не обґрунтовано колізійні норми, які визначають, право якої держави підлягає застосуванню до даних спірних правовідносин з іноземним елементом.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу термін для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 174, 175, 177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Березанської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав - залишити без руху, надавши позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання ухвали позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Капшученко