Справа № 466/9303/22 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1047/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року Акціонерне товариства «Таскомбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 20 травня 2021 року у розмірі 268287,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20.05.2021року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитним договір №, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановленим договором, а позивачальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом передбачених в Паспорті кредиту №5418511, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.2.2 Кредитного договору цей договір, паспорт кредиту №5418511 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту №5418511 та кредитного договору № від 20.05.2021 позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:

- сума кредиту 189278,25грн.;

- строк користування коштами 24 місяці;

- річні проценти 0,01% від суми боргу за договором;

- щомісячні проценти 2,70% від суми кредиту.

20.09.2021року права вимоги в т.ч. за кредитним договором № від 20.05.2021 відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №200921.

В порушення умов кредитного договору, ст. 509, 525, 526, 629,1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків та допустив заборгованість перед позивачем, яка станом на 10.11.2022 року становить 268287,05грн. і складається з наступного:

- 181392,61 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 22,20 грн. заборгованість по річним процентам;

- 86872,24 грн. заборгованість по щомісячним процентам.

Оскільки відповідач добровільно не погасив заборгованість, то позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 20 травня 2021 року у розмірі 268287 /двісті шістдесят вісім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 05 копійок/ та 4024 /чотири тисячі двадцять чотири гривні 31 копійки/ судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

-Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального прав, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

-Вказує, що не відмовляється від оплати тої суми яка була перерахована на його особистий рахунок, проте матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 143 465 гривень 91 копійка.

-Також звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості.

Із врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду та постанови нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору. Відповідач не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 20 травня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитним договір № відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановленим договором, а позивачальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом передбачених в Паспорті кредиту №5418511, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.2.2 Кредитного договору цей договір, паспорт кредиту №5418511 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту №5418511 та кредитного договору № від 20.05.2021 позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:

- сума кредиту 189278,25грн.;

- строк користування коштами 24 місяці;

- річні проценти 0,01% від суми боргу за договором;

- щомісячні проценти 2,70% від суми кредиту /арк..спр.8-11/.

20 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №200921, згідно з яким первісний кредитор відступив позивачу право вимоги в т.ч. за кредитним договором № від 20.05.2021 відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №200921.

Станом на 10 листопада 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» становить 268287,05грн., яка складається з наступного:

- 181392,61 грн. заборгованість за тілом кредиту;

- 22,20 грн. заборгованість по річним процентам;

- 86872,24 грн. заборгованість по щомісячним процентам (арк..спр.36).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує що отримав кредитні кошти, проте вказує, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору.

Вказане спростовується матеріалами справи. При підписанні кредитного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами. Підписавши кредитний договір, отримавши кредит та використавши його позивач тим самим не висунув ніяких заперечень на умови договору, що свідчить про погодження сторонами усіх умов договору. Крім того, відповідач не оспорює факт підписання кредитного договору, паспорту кредиту на умовах, вказаних в цих документах.

Відповідно до п.8 Паспорту споживчого кредиту споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування». Проте, ОСОБА_1 не скористався таким правом.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що позивачем не надано доказів досудового врегулювання спору та не підтверджено факту правомірності звернення до суду з позовною вимогою.

Колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ч.4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Таскомбанк» 23 вересня 2022 року направляло ОСОБА_1 повідомлення вимогу за вих..№ 16508/70.2.2 та 16509/70.2.2. (а.с. 55-60), в якій зазначено суму заборгованості та строк протягом якого ОСОБА_1 має повернути кошти.

Таким чином, позивачем було виконано вимоги ЗУ «Про споживче кредитування» а тому підстав для відмови в позові колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливо сті розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.