Справа № 450/453/22 Провадження № 2/450/844/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31 жовтня 2023 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О. перевіривши в м. Пустомити матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Публічного акціонерного товариства «Вектор банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги,

в с т а н о в и в:

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Публічного акціонерного товариства «Вектор банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

При цьому, на виконання вимог п. 4 ст. 177 ЦПК України документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону стороною позивача до матеріалів позовної заяви не долучено, та такий позивачем не сплачувався, мотивуючи звільненням від сплати судового збору.

В обґрунтування зазначеного, позивач покликається на положення ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та розпочато підготовче провадження.

04.04.2023 року через канцелярію суду надійшла заява Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» від 04.04.2023 року № 188/2/333 про залишення позовної заяви без руху. В обґрунтування поданої заяви відповідач, покликається на те, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, та заявляючи про звільнення від сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». У позовній заяві також відсутнє посилання на норму Закону України «Про захист прав споживачів», яку було порушено при укладенні оспорюваного договору. У даній справі не заявлено вимог про оскарження кредитного договору, який укладено між ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк», позовні вимоги заявлені лише про оскарження договору відступлення, який укладений між юридичними особами - Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк».

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору позивач посилається на ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 ч. першої статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Проте в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України).

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовні заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

Договір відступлення прав вимоги за своєю правовою природою не є правочинами, укладеними із споживачем, тобто у наведеній ситуації відсутні характерні риси притаманні договору про надання послуг споживачу, придбання товару, тощо споживачу, відповідно правовідносини за договорами відступлення права вимоги, як і за кредитним договором, укладеним з ФОП, не є споживчими, тощо, тому доводи позивача у справі № 450/453/22, що правовідносини за договором відступлення права вимоги є споживчими, є помилковим тлумаченням статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

За наведених обставин за подання позовної заяви у цій справі позивач має сплатити судовий збір.

Аналогічна думка висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 01 березня 2023 року по справі № 359/8208/18 (провадження № 61-2534ск23).

Таким чином, посилання в позові на звільнення від сплати судового збору відповідно до положень закону є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону, тому позивач повинен сплатити за вимогою про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги судовий збір у розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», та надати документ, що підтверджує його сплату. Однак, в порушення вимог ч. 4 ст.177 ЦПК України документи, що підтверджують сплату судового збору, стороною позивача суду не надані.

Відтак, позовна заява позивача ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Вказаний недолік підлягає усуненню та з врахуванням викладеного, позивачу необхідно сплатити судовий збір в дохід державного бюджету за позовну вимогу про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, як за позовну вимогу немайнового характеру, у розмірі 992,40 грн. на рахунок ГУК Львів/Пустомитівська тг/22030101 р/рUA0013893 код ЄРДПОУ 38008294 банк отримувач Казначейство України (ЕАП).

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

На підставі наведеного, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 257, 259, 260 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», Публічного акціонерного товариства «Вектор банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Національне антикорупційне бюро України про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, залишити без руху.

Надати заявникові десятиденний строк, який обчислюється з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяЄ. О. Данилів