Номер провадження: 22-ц/813/6326/23
Справа № 947/9518/23
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження,без учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Цвігуна Андрія Вікторовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року, постановленої під головуванням судді Бескровного Я.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців Першого Київського та Другого Малиновського відділів державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса),

встановив:

23.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців Першого Київського та Другого Малиновського відділів ДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження №67657183, та просив визнати неправомірними дії щодо складання розрахунків заборгованості по аліментах, скасування розрахунків та зобов`язання здійснити новий розрахунок з урахуванням сплачених коштів ОСОБА_1 добровільно на суму 151 786,11 грн. у якості заборгованості по аліментах (а.с.1-8).

Скарга була вмотивована тим, що у період з 10.07.2015 року по 23.06.2022 року ОСОБА_1 добровільно у якості аліментів сплатив ОСОБА_2 151 786,11 грн., шляхом перерахування грошей на її картковий рахунок, з яких державним виконавцем враховані тільки 70 000 грн., отже вважав дії державних виконавців щодо розрахунку заборгованості неправомірними. Також, посилаючись на норму ч.1 ст.194 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України), вважав, що заборгованість могла бути стягнута тільки за три роки, які передували зверненню виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено (а.с.78-79).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Цвігун А.В. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року та прийняття постанови, якою скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.82-90).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.117-118).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі й ОСОБА_1 - через свого представника ОСОБА_4 (а.с.109-112).

Крім того, суд апеляційної інстанції приймає до уваги заяви Малиновського ВДВС м. Одеси, Полтавської О.М., та ОСОБА_1 про проведення судового засідання за їх відсутності (а.с.125-129).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 18.10.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 30.10.2023 року, оскільки останнім днем терміну винесення повного тексту є 28.10.2023 року, що припадає на вихідний день.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час, від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2005 року у справі №2-3265/05 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходів, щомісячно, в період з 11.04.2005 року до 10.01.2023 року.

Стягувач зверталась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, мотивуючи це тим, що виконавчий лист про стягнення аліментів був нею отриманий та надісланий для виконання до ВДВС Малиновського районного управління юстиції в Одеської області. У 2011 році, у зв`язку з переїздом боржника до Автономної республіки Крим, його виконавче провадження № 38575413 було направлено за місцем його роботи та постійного проживання. Після початку окупації території Криму у 2014 році, стягнення аліментів припинилось. Виконавчий лист їй ніхто не повертав.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 року було видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-3265/05 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с.13).

За вказаним виконавчим документом (а.с.15-16), Першим Київським відділом ДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) 24.11.2021 року відкрито виконавче провадження №67657183 (а.с.17).

За період з 01.01.2014 року по 31.12.2021 року державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості на суму 174 201,70 грн. (а.с.19-21).

В подальшому зазначене виконавче провадження передано до Малиновського відділу ДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), і 27.01.2022 року державним виконавцем зроблено розрахунок заборгованості з 11.05.2005 року станом на 27.01.2022 року на суму 177 326,95 грн. (а.с.22).

28.06.2022 року стягувачем до державного виконавця було подано заяву, в якій зазначалося, що з 02.03.2022 року по 27.06.2022 року, від боржника ОСОБА_1 отримувачем аліментів були отримані аліменти на суму 70 000 грн. (а.с.27). які в подальшому при розрахунках були враховані, що підтвердив у судовому засідання представник скаржника.

10.10.2022 року державним виконавцем Другого Малиновського відділу ДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зроблено новий розрахунок заборгованості станом на 30.09.2022 року на суму 162 302,39 грн. і з врахуванням заробітної плати у військовій частині НОМЕР_1 - на суму 145 513,16 грн. (а.с.23-24, 25-26).

Так, на адресу Другого Малиновського відділу ДВС м. Одеси Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) представником боржника подавалася заява, у якій він просив врахувати у заборгованість суми, сплачені його довірителем добровільно, на рахунок стягувача, в сумі 164 434,61 грн. (а.с.28).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, а державним виконавцем Скрябіною А.Я. підтверджено, що у квитанціях про перерахунок коштів на ім`я стягувача, поданих стороною ОСОБА_1 за період з 10.07.2015 по 06.11.2022 не зазначалася підстава переказу коштів, а стягувач ОСОБА_3 не визнала переказані кошти від боржника як заборгованість по аліментах, з цих підстав, вони не були враховані при розрахунку заборгованості по аліментах.

Проте, боржник ОСОБА_1 наполягав на тому, що направляв дані кошти як аліменти на виконання рішення суду.

Разом з тим, на рахунок виконавчої служби боржник грошових коштів в якості заборгованості по аліментах на ім`я стягувача не перераховував.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

З огляду на те, що божником не надано доказів про те, що зазначені суми були сплачені скаржником саме в рахунок сплати аліментів, за виключенням 70 000 грн., стягнутих за рішенням суду, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях державного виконавця відсутня протиправна бездіяльність щодо не врахування під час здійснення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів виписок про добровільну сплату аліментів.

Наявність спору між боржником та стягувачем, щодо призначення перерахованих боржником коштів, в частині того чи вони є аліментами, чи іншими добровільними виплатами батька на утримання дитини, не доводить бездіяльності чи неправомірності дій виконавця, який не порушував прав боржника за встановлених обставин.

Крім того, що стосується доводів апеляційної скарги та його посилання на ч.1 ст.194 СК України, то суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ця норма застосовується у випадку, коли аліменти не стягувалися раніше, та, якщо стягувач доведе, що вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а боржник (відповідач) ухилявся від надання допомоги на утримання дитини.

Однак, як вбачається з матеріалів справи і зазначено вище, аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходів, щомісячно, стягнуто ще рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2005 року у справі №2-3265/05, тобто до набрання законної сили Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилався як на підставу доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Цвігуна Андрія Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.10.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький