Справа № 333/6631/23
Провадження № 2-о/333/398/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя в складі головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Панченко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2023 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вертелецького М.О. звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заява обґрунтована тим, що заявник, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є уродженцем селища Горагорськ, Надтеречного району Чечено-Інгуської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки. З 1976 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 постійно та безперервно проживає в Україні. Як вказує заявник він був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974-го року серії НОМЕР_1 , що був виданий 14.08.1982 Вишнівським РОВД УРСР в Київській області.

У 1984 році заявник був призваний на строкову військову службу Києво-Святошинським районним військовим комісаріатом Київської області. У тому ж році у м. Києві заявник уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_2 .

Як вказано у заяві, після укладення шлюбу ОСОБА_1 проживав за адресою АДРЕСА_1 , та був зареєстрований за вказаною адресою. Від шлюбу заявник має двох дітей, що народились у м. Києві.

В подальшому ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вироком суду був засуджений до трьох років позбавлення волі та відбував покарання в установі ЮА-45/115, що була розташована у с. Зікрачі, м. Кагарлик, Київської області.

Зважаючи на те, що паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 був ним втрачений, для отримання паспорта громадянина України заявнику необхідно встановити факт постійного проживання на території України.

В судове засідання заявник не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник Комунарського відділу у м. Запоріжжя управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився.

У письмових поясненнях, наявних в матеріалах справи, представник заінтересованої особи вказав, що заявник дійсно був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області, 14.08.1982 року, також зазначив, що заявником надано докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України. Вирішення заяви представник заінтересованої особи залишив на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, пояснення заявника та заінтересованої особи, вивчивши докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження матеріалами справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є уродженцем селища Горагорськ, Надтеречного району Чечено-Інгуської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 18 років, заявник був призваний на строкову військову службу Києво-Святошинським районним військовим комісаріатом Київської області, демобілізований - 24.06.1986 року. Прийнятий на облік Московським райвійськоматом м. Києва - 08.09.1986. Вищезазначене підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , що виданий Московським районним військовим комісаріатом м. Києва від 01.09.1988.

09.06.1984 заявник ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 (прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 »), що було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва, що підтверджується копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 3 від 29.06.2023.

Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Місце народження дітей - м. Київ. Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 наявних у справі.

Згідно відповідно до листа Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.06.2023: «відповідно до архівної картотеки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 24.08.1991 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 25.09.1986 по 21.09.1993».

Як вбачається з відповіді ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» від 28.06.2023 № 2.3/1506/ВС гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець м. Гарагорськ, Чеченської Республіки до засудження проживав у АДРЕСА_2 . Був засуджений вироком Залізничного районного суду м. Києва від 19.05.1998 року за ч. 2 ст. 215 КК України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі. Дійсно відбував покарання з 12.04.1997 р, а в установі ЮА 45/115 з 24.06.1998 р. по 17.10.1998 р. По звільненню вибув за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді Комунарського районного відділу м. Запоріжжя УДМС в Запорізькій області № 2312/5212 від 21.04.2018 в результаті вжитих заходів з ідентифікації особи заявника було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований паспортом серії НОМЕР_1 виданий Вишнівським РОВД УРСР в Київській області, 14.08.1982. На фотокартці, що наявна в заяві про видачу паспорта (Ф-1) та в заяві-анкеті гр. ОСОБА_1 зображена одна й та сама особа.

Відповіддю від 28.07.2023 Комунарський відділ у м. Запоріжжі УДМС в Запорізькій області було відмовлено ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України з тих причин, що за відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР для видачі паспорта громадянина України, заявнику необхідно подати, серед іншого, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України - (далі - ЦПК України), суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Стаття 1 розділу 1 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» затвердженого указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, визначає, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік.

Пунктом 8 вказаного Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 частини 1 статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особа на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України на законних підставах, а також реєстрація заявника за адресою АДРЕСА_1 , станом на 24.08.1991 підтверджується відомостями з архівної картотеки Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації і від встановлення вказаного юридичного факту залежать немайнові права заявника, суд приходить до висновку, що заява окремого провадження підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 315, 319 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України у Запорізькій області про встановлення юридичного факту постійного проживання особина території України -задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території України на момент проголошення незалежності України, тобто за станом на 24 серпня 1991 року включно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова