Справа № 174/159/23
п/с № 2/174/242/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі ТОВ "Споживчий центр") звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що свої зобов`язання позивач виконав у повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 8904,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 4200,00 грн., проценти 4704,00 грн.

Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі.

Ухвалою від 23.08.2023 року судом першої інстанції заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 13.04.2023 року скасовано. Справа призначена до розгляду.

Відповідачем подано клопотання про витребування ряду оригіналів доказів.

Ухвалою від 20.09.2023 року клопотання задоволено, витребуванно електронні та письмові докази укладення в електронному вигляді кредитного договору.

11.10.2023 року надійшла заява ТОВ "Споживчий центр" де, окрім іншого, зазначено, що всі матеріали, які стосуються безпосередньо клієнта наведені в позові та надані посилання щодо порядку створення електронних документів. Просили суд зобов`язати відповідача зайти у свій особистий кабінет на сайт "Споживчий центр" та оглянути електронні документи, які там розміщені.

Однак, в порушення вимог ст. 84 ЦПК України, клопотання не містить відомостей про неможливість позивачу самостійно отримати вказані докази та не надано відомостей про те, які вжиті заходи для отримання доказів самостійно, у звязку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В позові міститься заява про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Вказав, що позивачем не було надано електронні та письмові докази заявлені в клопотанні, що є предметом доказування обставин, що підтверджують заявлені вимоги для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Просить суд залишити без задоволення позовні вимоги, оскільки позивачем не доведені обставини та позовні вимоги (а.с. 185).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно заявки від 11.07.2021 року, що є невід`ємною частиною кредитного договору (оферти) № 11.07.2021-100003860 ТОВ "Споживчий центр" надано ОСОБА_1 кредит, додано копію кредитного договору (оферти), копію заявки на отримання кредиту від 11.07.2021 року, копію підтвердження укладення кредитного договору від 11.07.2021 року, копію паспорту кредиту від 11.07.2021 року, копію графіку платежів від 11.07.2021 року, копію чеку про електронний переказ коштів від 11.07.2021 року, виписку по кредитному договору по якому утворилась заборгованість у розмірі 4683,35 грн. ОСОБА_1 21.08.2021 року сплатив проценти у сумі 425,75 грн. та частково тіло кредиту у сумі 57,60 грн. (а.с. 5-21).

До справи долучена копія кредитного договору (оферти) № 21.08.2021-010000297 від 21.08.2021 року, копія підтвердження укладення кредитного договору від 21.08.2021 року. Згідно виписки по кредитному договору № 21.08.2021-010000297 від 21.08.2021 року переведено заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором (оферта) № 11.07.2021-100003860 від 11.07.2021 року у розмірі 4200 грн. За даними позивача заборгованість ОСОБА_1 станом на 02.10.2021 року становить 8904,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4200,00 грн., проценти - 4704,00 грн. (а.с. 22-32).

До позовної заяви долучені копія паспорта ОСОБА_1 та копія його ідентифікаційного коду (а.с. 33).

11.10.2023 року надійшла заява ТОВ "Споживчий центр" де зазначено, що сканкопії всіх документів розміщені на їх сайті та надано витяг з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розпорядження № 238 від 28.02.2017 року про видачу ТОВ "Споживчий центр" ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, порядок укладення договору у формі електронного документа ТОВ "Споживчий центр", статут (а.с. 156-178).

Інші надані позивачем документи не мають відношення до предмету доказування. А тому не беруться судом до уваги (а.с. 99-102).

Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 100 ЦПК України).

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із дослідженого судом (оферта) № 21.08.2021-010000297 про надання споживчого кредиту від 21.08.2021 року встановлено, що останній укладено в електронній формі.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, законодавство визначає «електронним доказом» інформацію в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Відтак, якщо документ в електронній формі містить важливі дані, що можуть розкрити обставини справи, а також є допустимим та прийнятним з точки зору форми та змісту, то такий документ може бути визнаний електронним доказом та прийнятий судом.

Відповідач подав клопотання про витребування оригіналу електронного доказу з тих підстав, що він ставить під сумнів відповідність паперових копій електронних доказів їх оригіналам. Вказане клопотання ухвалою від 20.09.2023 року задоволено судом, та відповідно до резолютивної частини клопотання від позивача витребувані оригінали електронний доказів.

Однак, на виконання ухвали суду позивач посилався на подання паперових копій електронних доказів, але його доводи щодо можливості подання доказів у такому вигляді суд не може прийняти до уваги виходячи з наступного.

Стаття 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обовязкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Слід зазначити, що паперова копія електронного документа не є письмовим доказом, а електронна копія письмового (паперового) документа не є електронним доказом. Закон встановлює чіткі вимоги до належного засвідчення електронної чи письмової (паперової) копій електронного доказу. Якщо учасник справи подає до суду копію електронного доказу, суд, за клопотанням іншого учасника справи або з власної ініціативи, може витребувати у відповідної особи оригінал поданого нею електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу відсутній, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність його паперової копії, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 100 ЦПК України).

В даному випадку позивачем подано паперові копії електронних доказів, які засвідчені із зазначенням дати, посади та ПІБ того, хто засвідчує, проставленням підпису. Але відповідач ставить під сумнів відповідність оригіналу електронних доказів їх паперових копій, а оригінали, виходячи з викладеного вище, суду не надано, тому подані позивачем докази суд не може прийняти до уваги. До суду мав бути поданий цифровий файл у форматі PDF, DOC(X), XML чи іншому текстовому форматі з обов`язковими реквізитами та підписаний КЕП, однак цього зроблено не було.

Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Суд враховує правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року № 910/1162/19, від 28.12.2019 року № 922/788/19, від 11.06.2019 року № 904/2882/18.

КЦС Верховного Суду від 31.03.2021 року №705/2045/16-ц за ч. 6 ст. 95 ЦПК зауважив, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал цього доказу або електронні докази. Якщо оригінал не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Встановивши, що стороною ставилися під сумнів надані банком чи МФО копії кредитного договору та акцентувалося на необхідність надання оригіналів, а суд звертав на це увагу позивача, проте банк чи МФО не надав їх суду, то такі докази не повинні були братися до уваги судами, а з висновками апеляційного суду про доведеність позовних вимог банку чи МФО в частині розміру кредитної заборгованості погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права, які позбавляють можливості вважати судове рішення ухваленим при повному та всебічному дослідженні обставин справи. З огляду на ч. 6 ст. 95, ч. 5 ст. 100 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій документів може бути лише дослідження оригіналів та їх співставлення. Вимоги чи заперечення у випадку ненадання стороною оригіналів доказів по договірним правовідносинам мають бути відхилені (КЦС Верховного Суду в постановах від 10.06.2020 року № 554/260/17, від 23.12.2020 року № 757/28231/13-ц, від 06.05.2020 року № 372/223/17 та ін.).

Суд має ігнорувати електронні докази при неподанні оригіналу при дотриманні відповідною стороною умов ч. 5 ст. 100 ЦПК - у зв`язку з ненаданням оригіналу електронного доказу на клопотання опонента, в якому висловлено сумнів та заявлено про витребування оригіналу (Верховний Суд постанова у справі № 568/879/17).

Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ТОВ "Споживчий центр", виходячи з того, що позивач не довів наявність прав вимоги за кредитним договором, а у суду не було можливості перевірки справжності цих документів шляхом співставлення із оригіналом, який позивачем не надано, що судом розцінюється як перешкоди для перевірки справжності електронних документів.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у звязку із відмовою у задоволенні позову судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273,354ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повне рішення виготовлено 30.10.2023 року.

Суддя І.А.Ілюшик