Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1799/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 62 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/1799/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від права спадкування на майно сина ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позовних вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , від якого дітей не мають та який розірвано 09.01.2018, проте з вересня 2018 року вони знову почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу і мали спільний побут та господарство.

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 тяжко захворів, отримував тривале вартісне лікування в лікарні, проте помер. Під час його хвороби вона єдина здійснювала за ним догляд, забезпечувала усім необхідним, оплачувала лікування та відвідувала у лікарні. Водночас мати ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ухилялась від надання своєму сину будь-якої матеріальної чи моральної допомоги.

На підставі наведеного вказала, що відповідач має бути усунута від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, оскільки за життя сина, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, свідомо ухилялась від надання йому допомоги, а тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Козлов А.І., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги містять посилання на фактичні обставини справи, наведені у позовній заяві. Окрім того, зазначається, що суд надав неналежну оцінку показанням свідків, які підтвердили факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги та догляду за померлим сином, який перебував в безпорадному стані. При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, натомість зроблені судом висновки про ймовірність перебування ОСОБА_4 в безпорадному стані зроблені всупереч наявних в матеріалах справи доказів, а висновок про те що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останній потребував тривалого догляду зроблений всупереч вимогам ст. 1224 ЦК України, яка не містить умови про тривалість строку, протягом якого особа-спадкодавець може потребувати догляду внаслідок свого безпорадного стану.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Козлов А.І. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Ткачук Т.А. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному в рішенні суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, належно повідомлена про судове засідання відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 06.04.2010 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб; прізвища подружжя після одруження: ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу від 23.12.2011 року (а.с. 13-14) ОСОБА_4 є власником незавершеного будівництва готовністю 48% за адресою: АДРЕСА_1 .

09.01.2018 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 12, 114).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 109).

Випискою-епікризом (посмертним) із медичної карти стаціонарного хворого №3661 підтверджується знаходження на лікуванні ОСОБА_4 з діагнозом: Covid-19; дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Згідно довідки виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомиської області № 2810 від 22.12.2020 ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним, за вище вказаною адресою на день сметрі були зареєстровані: ОСОБА_1 (дружина) (а.с. 82).

Довідкою виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомиської області № 539 від 13.04.2021 підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована та дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно довідки виконавчого комітету Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 538 від 13.04.2021, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

З копії спадкової справи № 146/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 105-145), вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_2 (а.с. 106) та ОСОБА_1 (а.с. 65, 106, 128).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 вказала, що відповідач має бути усунута від спадкування, оскільки ухилялась від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця за життя останнього. Натомість саме нею оплачувались витрати на його лікування, а також поховання (а.с. 16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_4 , ймовірно, перебував у безпорадному стані нетривалий час, потребував догляду. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останній потребував тривалого догляду та допомоги саме відповідача, а остання свідомо ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцю у зв`язку із його безпорадним станом: тобто, не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі №589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі №644/7044/15-ц).

Правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої -п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18),постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2020 року у справі № 534/1318/17 (провадження № 61-1821св19) зазначено, що: «вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Оскільки позивач не довела в установленому законом порядку, що вона є особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, а також не зверталася з позовом про одержання права на спадкування, суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок про безпідставність такої вимоги».

Із матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 заповіт не складав, а тому спадкування щодо майна померлого відбувається за законом.

Згідно ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених в ЦК умов, виникнення права на спадкування за законом.

Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини), про що вказано в постанові Верховного Суду від 21.03.2021 у справі № 643/14592/18.

Таким чином, до спадкоємців за законом, крім подружжя, батьків чи осіб, визначених у ст. 1262, 1263 ЦК України, належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із позовом про усунення від спадкування ОСОБА_2 , матері померлого, яка є спадкоємцем першої черги, ОСОБА_1 вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 із 06.04.2010, який розірвано 09.01.2018, проте з вересня 2018 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу і мали спільний побут та господарство.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 26.05.2018 уклала шлюб з ОСОБА_9 ; прізвище подружжя після реєстрації шлюбу: ОСОБА_1 (а.с. 129-131).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказувала, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не розірвано. Відсутні відомості про розірвання цього шлюбу і в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем не доведено та у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше 5 років до смерті спадкодавця.

Колегія суддів наголошує, що вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Однак позивачка не довела своє право на спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст. 1264 ЦК України, а тому не наділена правом ставити питання про усунення від спадщини спадкоємця першої черги за законом - матері померлого.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не довела, що вона є особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, тому її вимоги про усунення ОСОБА_2 від спадкування є безпідставними.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволення позову, проте помилився в підставах такої відмови, тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.10.2023.

Головуючий Судді