Справа № 211/3686/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого: судді - Дехта Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В, позивача ОСОБА_1 , представника позивачів - адвоката Ліфшиць З.О., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Морозової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг, цивільну справу в порядку загального позовного провадження, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

14.10.2022 року до суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою від 12 січня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

20 квітня 2023 року від представника відповідача, - адвоката Морозової О.С., надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі і просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування чого вказали, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху прямо вказуючи про наявність вини в діях відповідача, у той же час жодних документів які встановлюють та підтверджують вину відповідача в обставинах вказані позивачами як на підстави позову, до позовної заяви не надано. Також, у відзиві звернено увагу, що позивачі не надали відомості про укладення ними та відповідачем договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачами також не надано відомості про суму ліміту такої відповідальності. Позивачами не надано до позовної заяви жодних документів на підтвердження їх вчасного звернення за для здійснення ним відповідного відшкодування шкоди внаслідок ДТП, не надано документів щодо оцінення завданої позивачам шкоди внаслідок ДТП від 30.07.2018 року, не надані документи щодо виплати їм страхового відшкодування або відмови від відповідної виплати тощо. Звернено увагу, що за для визначення майнової шкоди у своїй позовній заяві позивачі посилаються на висновок судового експерта Чившиш Олега Петровича, відповідно до якого визначена: (мовою оригіналу рос.) « утилизационання стоимость поврежденного автомобіля «Renault Dokee», реєстрацийный номер НОМЕР_1 » Идентификационный номер ( VIP) НОМЕР_2 состравляет 83 758, 46 грн». За нормами ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Проте у «Заключении экспертнога автотовароведческого исследования № 23/09/18» виданого (мовою оригіналу рос.) «Судебным экспертом ОСОБА_5 » не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, за змістом вказаного висновку, судовим експертом не досліджувались питання яка вартість відновлювального ремонту, автомобіля «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП від 30.07.2018 року; не вирішувалось питання яка вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті аварійного пошкодження, яке сталося 30.07.2018 року.

05 липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в якому просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 95 148 (дев`яносто п`ять тисяч сто сорок вісім) гривень 38 копійок та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а також солідарно стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 361 182 (триста шістдесят одну тисячу вісімсот тридцять сім) гривень 31 копійку, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 витрати на правничу правову допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. 30 липня 2018 року в світлий час доби, при якісній погоді, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2 відповідач по даній справі, керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався в населеному пункті зі швидкістю 62,3 км/год.. по проїзній частині об`їзної дороги в збоку вулиці Електрозаводська в напрямку п. Кресівський-2 в Покровському районі м. Кривого Рогу, чим порушив вимоги п.12.4, 12.9,б) «Правил дорожнього руху» України.

В цей же час ОСОБА_1 рухався в зустрічному напрямку, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В ході подальшого руху автомобілів, відповідач, при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 12.1 «Правил дорожнього руху» України. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, відповідач ОСОБА_2 в районі станції швидкісного трамваю «вул. Електрозаводська» в Покровському районі м. Кривого Рогу допустив виїзд керованого ним авто «Hyundai Sonata» на зустрічну смугу, по якій в той час рухався автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_1 , де в подальшому відбулось їх зіткнення. Внаслідок ДТП, що відбулось з вини відповідача позивачу ОСОБА_1 , була завдана значна шкода здоров`ю, що спричинило йому матеріальні збитки та завдало моральної шкоди. За правовою кваліфікацією ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1. ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Однак, 16 вересня 2021 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності по притягненню до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Відповідний цивільний позов позивачів залишено без розгляду. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її застосування потерпілий не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в порядку цивільного судочинства, як то визначено в Постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі 3 345/2618/16-к.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу ОСОБА_1 була завдана значна шкода здоров`ю, у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки в середній третині та забою грудної клітини. У зв`язку з отриманою травмою позивач перебував на тривалому лікуванні у зв`язку з чим йому була встановлена друга група інвалідності, а після чергового переогляду 01 грудня 2019 року, була встановлена третя група інвалідності. Матеріальна шкода завдана ОСОБА_1 з огляду на витрати на медичну допомогу становлять 68 066 (шістдесят вісім тисяч шістдесят шість)гривень 60 копійок. Так, через вищевказані події ДТП позивачу- ОСОБА_1 , було спричинено сильні моральні страждання, які зачепили значущі сторони його існування, та призвели до глибоких психологічних переживань. Таким чином позивач- ОСОБА_1 захищаючи свої законні права, повинен витрачати час та власні кошти з метою отримання відшкодування моральної шкоди за допомогою судової системи, тому суму моральних страждань він оцінив у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Крім того, у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_2 , було завдано ушкоджень автомобілю «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав позивачу ОСОБА_3 , що спричинено останній матеріальні збитки. Після скоєного ДТП позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного судового експерта автотоварознавця Чивчиш Олега Петровича з метою оцінки нанесених автомобілю ушкоджень та встановлення збитку, завданому в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної події. Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 23/09/18 від 07 вересня 2018 року, вартість матеріальної шкоди становить 258 837 (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 29 копійок. Таке відшкодування зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим. Ст. 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, 17 вересня 2021 року як наступний після 16 вересня 2021 року, коли Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності, має розпочинатись строк прострочення виконання відповідачем зобов`язання. Загальна сума матеріальної шкоди завданої ОСОБА_3 в результаті ДТП становить 361 182 (триста шістдесят одна тисяча гривень сто вісімдесят дві гривні) 95 копійок ( 258 837, 29 грн ( за висновком експерта шкода) + 89 028, 07 грн (інфляційні втрати) + 13 955, 95 грн. ( 3% річних)). Також, через вищевказані події ДТП позивачу - ОСОБА_3 , було спричинено сильні моральні страждання, які зачепили значущі сторони її існування та призвели до глибоких психологічних переживань. Таким чином позивач - ОСОБА_3 оцінила суму моральних страждань у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року було залучено співвідповідача ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 25 жовтня 2023 року.

09 жовтня 2023 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява від адвоката Ліфшиць Зої Олександрівни, що діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про забезпечення позову після подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року було відмовлено позивачам у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, позов просила задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, однак до суду не з`явилась.

Представник позивачів, адвокат Ліфшиць З.О., позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Також повідомила суду, що в рахунок відшкодування матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_3 , МТСБУ було сплачено кошти у розмірі 100 000 ( сто тисяч) гривень 00 копійок, але різниця між відшкодованою частиною матеріального збитку та повним збитком, а саме 361 182, 95 грн.- 100 000, 00 = 261 182,96 грн. (двісті шістдесят одна тисяча сто вісімдесят дві гривні 96 копійок) до теперішнього часу з боку відповідачів позивачу не відшкодована, та саме в цій частині просила задовольнити позов зменшивши суму матеріального збитку на суму виплачену МТСБУ, в решті позовних вимог позов просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі із підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_6 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, однак до суду не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява в якій вона заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині щодо неї, оскільки усі кошти має сплачувати винна особа яка керувала транспортним засобом, а також просила суд розглянути справу без неї.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Морозова О.С., наголосила на тому, що ОСОБА_6 ще в грудні 2017 року передала «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 у постійне користування ОСОБА_2 , що підтвердив ОСОБА_2 під час судового засідання. Крім того, заперечували проти задоволення позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_2 , з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 14 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Обставини, за яких сталася ДТП за участю сторін ( ч.6ст.82ЦПК України), встановлені ухвалою суду про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності від 16 вересня 2021 року, що набрала законної сили 23 вересня 2021 року, зокрема: «30 липня 2018 року в світлий час доби, при якісній погоді, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався в населеному пункті зі швидкістю 62,3 км/год.. по проїзній частині об`їзної дороги в збоку вулиці Електрозаводська в напрямку п. Кресівський-2 в Покровському районі м. Кривого Рогу, чим порушив вимоги п.12.4, 12.9,б) «Правил дорожнього руху» України. У цей же час, в зустрічному для водія ОСОБА_2 , напрямку, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався водій ОСОБА_1 , якого водій ОСОБА_2 , мав технічну можливість виявити завчасно. В процесі подальшого руху автомобіль «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , останній при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 12.1 «Правил дорожнього руху» України. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, відповідач ОСОБА_2 в районі станції швидкісного трамваю «вул. Електрозаводська» в Покровському районі м. Кривого Рогу допустив виїзд керованого ним авто «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 на зустрічну смугу по якій в той час рухався автомобіль «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , де в послідуючому відбулось їх зіткнення.» Вищезазначена ухвала суду оскаржена не була та набрала законної сили 23 .09.2021 року.

Вказані обставини встановлені ухвалою суду, не спростовувалися стороною відповідача.

Транспортний засіб марки «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві власності належить позивачу ОСОБА_3 , на момент ДТП перебував у користуванні Позивача ОСОБА_1 .

Факт користування транспортним засобом «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 встановлені ухвалою суду, не спростовувалися сторонами позивачів та відповідача.

Транспортний засіб «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 на праві власності належить відповідачу ОСОБА_6 , на момент ДТП перебував у користуванні відповідача ОСОБА_2 .

Факт користування транспортним засобом «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_2 встановлені ухвалою суду, не спростовувалися сторонами позивачів та відповідача.

За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №453/998/17 (провадження №61-15008св 19).

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Приймаючи до уваги, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року встановлено, що дії водія ОСОБА_2 призвели до зіткнення автомобілів, в результаті яких позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та позивач ОСОБА_3 зазнала матеріальні збитки через пошкодження належного їй автомобіля, це спростовує доводи позивачів про наявність вини в діях відповідачки ОСОБА_6 .

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Виняток із цього правила передбачено частинами третьою, п`ятою статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи.

Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт заподіяння позивачам шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відсутність причинного зв`язку між шкодою та фактом права власності ОСОБА_6 на транспортний засіб яким в момент протиправного діяння керував ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав про задоволення позовних вимог позивачів в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта № 23/09/18 щодо визначення утилізаційної вартості, від 07.09.2018 року, вартість ринкової вартості транспортного засобу складає 258 837 (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 29 копійок.

Разом з тим, стороною відповідача під час розгляду справи не заявляло клопотання про проведення відповідної судової експертизи з метою встановлення розміру завданої матеріальної шкоди, а розмір матеріального збитку не спростований іншими доказами.

Цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб, яким завдано матеріальної шкоди не була забезпечена відповідачем, оскільки доказів зворотнього не надано.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідальність відповідача не була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно доабз.ап.41.1ст.41Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема уразі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, та сторонами по справі не заперечувалось, що позивач ОСОБА_3 по справі отримала від МТСБУ 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Матеріальна шкода завдана ОСОБА_1 шляхом витрат на лікування ( на проведення операцій, на ліки, реабілітаційні заходи) за для відновлення його здоров`я ( на підставі медичних виписок, квитанцій) склала 68 066 (шістдесят вісім тисяч шістдесят шість) гривень 60 копійок.

Згідно з ч.2 ст.1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт заподіяння позивачу ОСОБА_3 шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з пошкодженням автомобіля; встановивши факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з пошкодженням його здоров`я та отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, приймаючи до уваги непредставлення відповідачем ОСОБА_2 доказів на спростування його вини; суд приходить до висновку про задоволення в частині позову про стягнення матеріальної шкоди з відповідача, а саме про стягнення на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 68 066, 60 грн., та на користь позивача ОСОБА_3 визначивши суму матеріального збитку у розмірі 75 078 (сімдесят п`ять тисяч сімдесят вісім) гривень 83 копійок. ( 258 837,29грн. (ринкова вартість автомобіля) 83 758, 46 грн.( утилізаційна вартість, віднімається оскільки судом під час засідання встановлено, що залишки автомобіля перебувають у позивача) - 100 000,00 грн.( кошти отримані позивачем від МТСБУ).

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Суд не приймає до уваги, посилання позивача у позовній заяві на п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судом не приймається до уваги з огляду на зміст даного пункту, а саме: «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).»

При розгляді даної справи суд керується іншим пунктом даної постанови, а саме п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», який чітко визначає: «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).».

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Між сторонами в даній справі відсутні договірні зобов`язання, та відповідачі по справі не є страховиками, що спростовує позицію позивача наведену у позовній заяві. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволенні позову у відповідній частині позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пункти 2,3 ч. 2ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Що в свою чергу також кореспондується із роз`ясненнями, що містяться у п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області встановлено, що внаслідок порушенням ОСОБА_2 Правил дорожнього руху відбулось зіткнення автомобілів в результаті якого позивач ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Таким чином, суд приходить до висновку, що вина відповідача ОСОБА_2 , у скоєній ДТП під час якої було позивач ОСОБА_7 , зазнав тілесні ушкодження, повністю підтверджується належними доказами.

Суд погоджується із доводами позивача ОСОБА_7 , що внаслідок ушкодження здоров`я, в результаті чого він отримав третю групу інвалідності ( довідка МСЕК №137722 серії ААВ), він зазнав страждання та стрес, які викликані тривалим часом за для відновлення його здоров`я.

Отже, враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп. Зазначений розмір відшкодування є більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреби позивача і не призводить до його збагачення, при встановлених обставинах.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 68066,60 (шістдесят вісім тисяч шістдесят шість) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 75078 (сімдесят п`ять тисяч сімдесят вісім) гривень 83 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 31 жовтня 2023 року.

Суддя: Р. В. Дехта