справа № 758/177/22 головуючий у суді І інстанції Ковбасюк О.О.
провадження № 22-ц/824/8899/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м.кв., в тому числі жилої площі - 52,8 м.кв.; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м.кв., в тому числі жилої площі - 52,8 м.кв.; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м.кв., в тому числі жилої площі - 52,8 м.кв.

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив визнати спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_3 ; виділити автомобіль Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 y власність ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , в сумі 2 750 доларів США в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ на день виплати.

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог та просила визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_3 автомобіль марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , колір - чорний; визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м. кв., в тому числі жилої площі - 52,8 м.кв.; в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов НОМЕР_3 , колір - чорний приватною власністю ОСОБА_3 ; в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 ринкової вартості транспортного засобу автомобіля марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов N. НОМЕР_2 , колір - чорний в сумі 2 750 доларів США в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ на день виплати; в порядку поділу майна подружжя визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м.кв., в тому числі жилої площі - 52,8 м.кв. власністю ОСОБА_3 ; в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м.кв., в тому числі жилої площі - 52,8 м.кв.

В судовому засіданні від 27 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нетребенко О.С., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заявив клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог.

Клопотання обґрунтоване тим, що заява про збільшення позовних вимог була подана до суду 02 лютого 2023 року, тобто, після постановлення судом ухвали 07 грудня 2022 року про закриття підготовчого провадження у справі. Однак, про вказану ухвалу представнику стало відомо лише 07 лютого 2023 року, оскільки участі у судовому засіданні він не приймав з огляду на те, що перебуває за межами території України, а можливість його участі у режимі відеоконференції йому судом не було забезпечено, а тому строк для подання заяви про збільшення позовних вимог ним пропущено з поважних причин.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та поновити строк для подання заяви про збільшення позовних вимог та прийняти її до розгляду під час винесення рішення по справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує про те, що 27 березня 2023 року під час судового засідання представник позивача звернувся до суду із клопотанням про поновлення процесуального строку для подачі заяви про збільшення позовних вимог. Проте, судом винесено ухвалу про відмову у задоволенні такого клопотання. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, заяву про збільшення позовних вимог подано представником позивача до суду через систему «Електронний суд» 02 лютого 2023 року, тобто у період, коли йому ще не було відомо про наявність ухвали про закриття підготовчого засідання по справі № 758/177/22. Це відбулося тому, що ухвала від 07 грудня 2022 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті була надіслана представнику позивача на його електронну пошту лише 07 лютого 2023 року, тобто майже через тиждень після надсилання ним заяви про збільшення позовних вимог. Попри те, що заява про збільшення позовних вимог надійшла до суду ще до ухвали про закриття підготовчого засідання, судом відмовлено у поновленні процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог, чим право позивача збільшити свої позовні вимоги було порушене. На момент постановлення ухвали про закриття підготовчого судового засідання у суді не було світла, у зв`язку з чим представник відповідача подала заяву про проведення засідання без її особистої участі. Про подачу заяви щодо закриття підготовчого провадження у справі вона не повідомила, отже представник позивача жодним чином не мав можливості дізнатись до 07 лютого 2023 року, що буде вирішуватись питання щодо закриття підготовчого засідання. Вирішуючи питання про поновлення строку подачі процесуальних документів суд першої інстанції не врахував дану обставину та помилково дійшов до висновків про відмову у поновлені пропущеного строку. У зв`язку з наведеним, представник позивача дійсно був позбавлений можливості подати заяву про збільшення позовних вимог в межах строку, встановленого ст. 49 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує про те, що законодавець визначає можливість реалізувати своє право позивачу на збільшення позовних вимог не в певний строк (як наприклад право на відзив), а на певній стадії розгляду справи, а саме до закінчення підготовчого судового засідання, а, отже, такий процесуальний документ, як клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог не є належним способом реалізації процесуальних прав. Суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі висновки викладені в рішеннях Верховного Суду, а саме у постановах від 03 жовтня 2019 року у оправі № 902/271/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 6922/2115/19, в ухвалі від 22 червня 2021 року у справі № 923/525/20, постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21. Проте, представник позивача заявив суду саме клопотання про поновлення строку, а не про повернення на стадію підготовчого провадження, оскільки ухвала про відмову у поновленні строку, на відміну від ухвали про відмову у поверненні розгляду справи на стадію підготовчого провадження, оскаржується у апеляційному порядку, що дає можливість представнику позивача затягувати розгляд справи. В свою чергу, 16 лютого 2023 року на електронну адресу представника відповідача адвоката Новікової В.О. було направлено клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, що сформовано в системі «Електронний суд» за підписом адвоката Нетребенко О.С. Тобто, адвокат позивача обізнаний про право заявити суду клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, проте, обирає саме спосіб який забезпечить можливість затягувати справу. Сторона позивача вважає дії представника позивача як недобросовісне користування своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про відмову поновити пропущений процесуальний строк, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що жодних поважних причин для поновлення такого строку немає.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому, при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі №405/3360/17.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції жодних поважних підстав до поновлення пропущеного строку для подачі ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог немає.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Предметом позову була квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 м.кв.

Зі змісту позовної заяви та з наявних матеріалів справи, вбачається, що позивач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 з 1999 року по 2020 рік достеменно знала, що в шлюбі в 2006 році було придбано автомобіль марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с. 78, т.1)

При цьому, заявляючи позовні вимоги про поділ квартири, позивач не заявляла вимог про поділ автомобіля. До закриття підготовчого засідання у справі вимог про зміну предмету позову чи збільшення позовних вимог не заявляла.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25 серпня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Предметом позову є автомобіль марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 .

12 жовтня 2022 року представником ОСОБА_3 - адвокатом Новіковою В.О. подано заяву про зміну предмету позову.

17 листопада 2022 року, до закриття підготовчого засідання у справі, представником позивача - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подано відзив на зустрічний позов, у якому він просив залишити зустрічний позов ОСОБА_3 без задоволення, а також фактично визнав факт наявності спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 . При цьому, до закриття підготовчого засідання у справі, ОСОБА_1 позовних вимог в зазначеній частині не заявляла та не змінювала.

Ухвалою суду від 07 грудня 2022 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом. Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про збільшення позовних вимог подано представником ОСОБА_2 до суду через систему «Електронний суд» 02 лютого 2023 року, тобто, майже через два місяці після постановлення судом ухвали 07 грудня 2022 року, якою, зокрема, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Як на поважність причин пропуску строку для подачі заяви про збільшення позовних вимог позивач посилається на те, що копія вказаної ухвали від 07 грудня 2022 року була отримана ним 07 лютого 2023 року.

Разом із цим, такі його доводи жодним чином не підтверджуються, до заяви про збільшення позовних вимог представником не додано жодних доказів на підтвердження причин пропуску ним встановленого законом строку для її подання.

Крім того, як встановлено судом, позивач та його представник були обізнані про наявність у подружжя права спільної сумісної власності на автомобіль задовго до постановлення судом 07 грудня 2022 року ухвали про закриття підготовчого засідання, однак, жодних вимог про його поділ у встановлені законом строки не заявляли.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що представником позивача - ОСОБА_2 не доведено, що він був позбавлений можливості подати заяву про збільшення позовних вимог в межах строку, встановленого ст. 49 ЦПК України.

Інші доводи представника також не заслуговують на увагу суду, оскільки матеріалами справи підтверджується, що про всі дати судових засідань у справі представник ОСОБА_2 повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на його електронну адресу, про що ним особисто подавалося відповідне клопотання.

Подане представником позивача клопотання про відкладення підготовчого судового засідання не може вважатися поважною причиною пропуску строку, оскільки як було зазначено, разом з таким клопотанням представник позивача не був позбавлений можливості подати відповідну заяву про збільшення позовних вимог, обставини яких він фактично виклав у відзиві на зустрічну позову заяву.

Судом також враховується стала практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.