Справа № 201/4613/23
Провадження № 2/201/1953/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 19 квітня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі № 87473, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 31 травня 2020 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 535058663 від 17 вересня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога".

В подальшому, як стало відомо з тексту оскаржуваного виконавчого напису, право вимоги за кредитом було відступлено у відповідності до договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28 листопада 2018 Товариством з обмеженою відповідальністю " Таліон Плюс ".

В подальшому, як стало відомо з тексту оскаржуваного виконавчого напису, право вимоги за кредитом було відступлено у відповідності до договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 Товариством з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «Онлайн Фінанс ".

У відповідності до оскаржуваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводилося за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року. Сума заборгованості складає 22 526,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6 000.00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 13 526.00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 3 000,00 грн.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Позивача 1 200,00 гривень 00 копійок. Загальна сума, що була стягнута з Позивача 23 726,00 грн.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами виходячи з наступного. Позивачем по справі жодного документу не було отримано від Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. щодо вчинення ним виконавчого напису, позивачем по справі не було отримано жодного документу також від відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», що Відповідач звертається (або звернеться) до Приватного нотаріуса для видачі виконавчого напису про стягнення на підставі Кредитного договору 535058663 від 17 вересня 2019 року.

Щодо самого кредиту, то як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі, між Позивачем ( ОСОБА_1 ) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нібито було укладено кредитний договір № 535058663 від 17.09.2019 року, який Позивач по справі не підписував (як особисто так і за допомогою КЕП), не укладав, згоди не отримував та відповідно кошти в сумі 6 000 грн. йому на картковий рахунок не поступали.

Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норму закону. Не зрозуміла сума заборгованості та з чого саме вона складається: суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені тощо.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 стягнутих коштів за виконавчим написом, позивач зазначив наступне.

Позивач здійснював підготовку документів для купівлі-продажу нерухомого майна, але, приблизно 10 листопада 2022 р. позивач дізнався від Приватного нотаріуса Вакуленко С.В., що правочин вчинити буде неможливо, оскільки позивач перебуває в реєстрі боржників в наслідок відкритого виконавчого провадження про стягнення суми боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Таким чином, позивачем через захисника Кіряхно О.В. було прийнято рішення закрити виконавче провадження до кінцевої дати вчинення правочину з подальшою метою виключення позивача з реєстру боржників, що дасть можливість укласти договір купівлі продажу нерухомого майна.

Щодо позовної вимоги про стягнення з приватного виконавця основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій, позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса, за яким проводилось виконання, є таким, що не підлягає виконанню, отже підставою для повернення стягнутого виконавчого збору є закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало скасуванню, визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.(а.с.1-14).

Відповідачі не скористались своїм процесуальним правом, та не подали відзив на позов.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 19 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.39).

Ухвалою судді від 20 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, встановлено недоліки та надано час на їх усунення. (а.с.40-41).

Заявою від 28 квітня 2023 року представником позивача усунуто встановлені ухвалою недоліки. (а.с.45-54).

28 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих грошових коштів. (а.с.55-56).

08 травня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою судді від 11 травня 2023 року клопотання про витребування задоволено та витребувано у Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка була сформована в результаті вчинення 31 жовтня 2020 року виконавчого напису зареєстрованим № 87473 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» у сумі 23 726 грн.

На момент розгляду справи, ухвалу суду виконано не було, рекомендоване повідомлення повернулось до суду без вручення.

Треті особи правом на надання до суду пояснень по суті спору не скористалися.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом

17 вересня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредитних коштів №535058663 на суму 6 000,00 грн. (а.с.32-34).

21 жовтня 2020 року Відповідач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса, який задовольнив дану заяву та вчинив виконавчий напис від 21 жовтня 2020 р., зареєстрований в реєстрі за № 87473, стягнувши з позивача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 22 526,00 грн., з яких 6 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 13 526 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам, 3 000 строкова заборгованість за штрафами і пенями, 1 200 грн. витрати на вчинення виконавчого напису. (а.с.37).

23 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесею Вікторівною на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» за виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 31 жовтня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №87473, (а.с.37) було відкрито виконавче провадження № 65879706 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 23 726.00 грн.(а.с.29-30).

Відповідно до квитанції про оплату №177639514 представником позивача ОСОБА_2 сплачено на користь приватного виконавця Сидорук Лесі Вікторівни 27 598, 60 грн. (а.с.38).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до п. 1-1 наведеного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі №6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

У спірному виконавчому написі сума заборгованості складає 23 726,00 грн., однак жодних доказів стосовно розрахунку саме такої суми заборгованості відповідачем суду не надано. Не підтверджується розмір заборгованості і наданими до заяви додатками.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед Відповідачем є безспірним.

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд враховує, що Відповідач не скористався правом та не надав доказів, як і документів, які б підтверджували безспірність заборгованості, на підставі яких здійснено виконавчий напис.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі № 87473, за яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» у розмірі 23 726,00 грн.

Крім того, частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18: «з урахуванням того, що виконавчий напис за реєстровим номером №4180 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 442 426,24 грн. відсутня, суд касаційної інстанції погоджується з правильним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову у цій справі».

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями цивільного законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь позивача грошових коштів у сумі 23 726,60 грн., стягнутих приватним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 65879706 - оскільки виконавчий напис нотаріуса від 31 жовтня 2020 року № 87473, на підставі якого проведено оспорюване стягнення, даним рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня підстава для подальшого проведення такого стягнення, а стягнуте за виконавчим написом підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо позовної вимоги, про стягнення з приватного виконавця виконавчого збору, суд вважає за потрібне відмовити в частині цих позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ).

Зідно пункту 1 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Пунктом п. 5 ч. 5 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»).

За вчиненнявиконавчих дійприватному виконавцюсплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Позивач для обґрунтування даної позовної вимоги посилався на норми ч.7 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, якими передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Вказані норми закону передбачають повернення судового збору з державного бюджету України, а не винагороди приватного виконавця з рахунку приватного виконавця, а отже не можуть бути стягненні з приватного виконавця.

Крім того, суд звертає увагу на невідповідність сум, адже в постанові про відкриття виконавчого провадження, виконавець зазначає суму виконавчого збору у розмірі 2372, 60 грн., проте позивач у позовній заяві зазначає іншу суму до стягнення, а саме 3 872,60 грн., що не відповідає сумі зазначеній у постанові.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, висновки суду щодо задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви з двома позовними вимогами у розмірі 2 147, 20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Лесі Вікторівни, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі № 87473, за яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» у розмірі 23 726,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно отримані за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти в сумі 23 726,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 2 147, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (), м. Київ, вул. Верховної Ради, буд. 34, оф. 511;

Відповідач 2: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна (м. Дніпро, вул. Богдана Хмельницького, буд. 4, оф. 5)

Треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15б), Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», м. Чернігів, пр. Левка Лук`яненка, буд. 7;

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, буд. 35.

Суддя С.О. Демидова