Справа № 466/2870/20 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/455/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року у справі за позовом адвоката Сигіня Юрія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Міхнова Олега Володимировича про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 18 лютого 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Міхновим Олегом Володимировичем.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача, ОСОБА_5 , після смерті якого позивачеві стало відомо, що 18.02.2015 її чоловік уклав договір довічного утримання, укладений 18.02.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Міхновим Олегом Володимировичем за №318. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_5 , однак відповідач умов договору не виконував, оскільки з 2014 року і по сьогоднішній день знаходився за кордоном на заробітках. У зв`язку з викладеним, вважає, що договір довічного утримання слід визнати недійсним на підставі того, що даний договір не виконувався, оскільки відповідач постійно знаходився за кордоном на заробітках, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Міхнова Олега Володимировича про визнання недійсним договору довічного утримання - відмовлено.

Вказане рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскаржуваний договір довічного утримання має бути розірваний у зв`язку із тим, що відповідач не виконував жодних умов договору довічного утримання.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався довічно утримувати померлого ОСОБА_5 , однак відповідач умов договору не виконував, оскільки з 2014 року і тривалий час знаходився за кордоном на заробітках, тому не міг належним чином виконувати взятих на себе зобов`язань. ОСОБА_1 проживала із чоловіком 37 років, спільних дітей у них не було, її чоловік часто хворів, мав астматичний бронхіт та інші хвороби, за всі 37 років його син ОСОБА_3 з чоловіком не спілкувався. В грудні 2014 року її чоловік перебував на лікуванні у Пустомитівській ЦРЛ у дуже важкому стані, проте відповідач його не відвідував, та жодним чином не допомагав. Вона здійснювала за ним постійний догляд, проте його син, який перебуває постійно за кордоном на заробітках, жодним чином своєму батькові не допомагав, а в подальшому коли її чоловік помер, його син не був на похоронах.

При винесенні оскаржуваного рішення, судом не враховано, що згідно п.7 Договору довічного утримання набувач зобов`язався у разі смерті відчужувача, здійснити його поховання; забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення щоденним 3-ох разовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) за його бажанням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, тощо); забезпечення згідно з рецептам лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості.За згодою сторін договору грошова оцінка матеріального забезпечення на місяць визначається у розмірі 1220 грн, яка підлягає індексації у порядку, передбаченому законом (п.8 вказаного договору). Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про належність виконання ОСОБА_3 з 2017 по 2019 рік, умов договору довічного утримання від 18.02.2015.

Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

Матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 08.10.1977 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

З довідки №744 від 18.02.2015 з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП Тополя-406», вбачається, що у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_5 .

Згідно акту про фактичне місце проживання без реєстрації особи на території ЛКП «Господар» від 27 липня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_5 проживав за адресою АДРЕСА_2 , без реєстрації по день смерті.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Між ОСОБА_5 та його сином ОСОБА_3 18.02.2015 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Міхновим О.В., реєстраційний номер 318.

Відповідно до договору ОСОБА_5 передав у власність, а ОСОБА_3 прийняв від нього у власність квартиру АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 зобов`язався забезпечити ОСОБА_5 довічним утриманням та доглядом.

Пунтом 7 Договору довічного утримання передбачено, що набувач у разі смерті відчужувача: зобов`язаний здійснити його поховання; забезпечити відчужувача житлом шляхом збереження права безпоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі; забезпечити щоденним 3-ох разовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) за його бажанням; забезпечети придатним для носіння одягом та взуттям; здійснити догляд та необхідну допомогу; надати побутові послуги (прання постільної білизни, послуги перукарні, тощо); забезпечити згідно з рецептам лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості.

Відповідно до п.8 грошова оцінка матеріального забезпечення на місяць визначається у розмірі 1220 грн, яка підлягає індексації у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.п.5,8 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, згідно із ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом встановлено, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а підстав, які б свідчили про недійсність оспорюваного договору матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.ч. 3, 5 ст.203 ЦК України, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріалами справи та поясненнями свідків, підтверджується факт проживання померлого ОСОБА_5 у відповідача ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 до дня його смерті, що свідчить про належне здійснення відповідачем утримання та нагляду відчужувача.

Позивачкою не надано до суду належних доказів на підтвердження недійсності даного договору, також доказів, які б підтверджували факт неналежного виконання ОСОБА_3 умов оспорюваного договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_5 був незадоволений виконанням договору довічного утримання та звертався до суду із вимогами до ОСОБА_3 .

Крім того, невиконанням будь- якого договору, не породжує недійсність цього договору, а є лише підставою для його зміни чи розірвання, як в договірному, так і в судовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстав для визнання недійсним оспорюваного договору відповідно до ст.215 ЦК України немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 27.10.2023

Головуючий

Судді