Дата документу 31.10.2023
Справа № 334/9623/23
Провадження № 2-з/334/62/23
УХВАЛА

про забезпечення позову

31 жовтня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Максімкін Анатолій Анатолійович, про забезпечення позову,

встановив:

представник позивача адвокат Максімкін А.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача ОСОБА_1 борг в загальній сумі 501 315,06 гривень, з яких основний борг 500 000 гривень, три відсотки річних 1 315,06 гривень.

30.10.2023 представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій він просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачці; арешту на грошові кошти відповідачки в межах суми 501 315,06 гривень, які знаходяться в банківських установах на всіх її рахунках; забороною виїзду відповідачки за державний кордон України.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики грошових коштів від 17.08.2023, посвідчений приватним нотаріусом Осінцевою В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 328, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 500 000 гривень. За умовами пункту 1.3 Договору ОСОБА_2 зобов`язана :повернути вказані грошові кошти ОСОБА_1 до 17.09.2023. Станом на 21.10.2023 ОСОБА_2 не повернула вказану суму позики ОСОБА_1 та не здійснює жодних дій щодо її повернення. Оскільки ціна позову складає 501 315,06 гривень, позивач вважає, що ОСОБА_2 , може передати у власність іншій особі нерухоме майно за кошти, якими володіє, а також може залишити територію України, що ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду. Згідно з інформаційною довідкою з ДРРП віл 12.10.2023 ОСОБА_2 має у своїй власності 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що існує досить висока ймовірність того, що у будь-який момент відповідачка ОСОБА_2 може відчужити на користь іншої особи вказану частку квартири та передати у власність кошти з продажу іншій особі, що може значно ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Тому позивач вважає необхідним вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на 1/3 частки квартири, що належить відповідачці, а також та грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми 501 315,06 гривень „ які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, що передбачене частиною одинадцятою статті 150 ЦПК.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 4 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова № 9), згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. З метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому можна накласти арешт також на випущені у будь-якій формі акції, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, оскільки такий арешт не зупиняє та не обмежує інші права учасників товариства, у тому числі право на участь в управлінні останнім, на одержання інформації про його діяльність і дивідендів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з пунктом 43 рішення у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

У пункті 6 Постанови № 9 зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Так, з позовної заяви та доданих до неї письмових доказів вбачається, що між сторонами дійсно існує спір про стягнення заборгованості за договором позики.

З огляду на викладене, вбачається висновок, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачці, не співвідноситься з предметом позову, яким є стягнення боргу за договором позики, а отже не існує конкретного зв`язку між арештом майна і предметом позовної вимоги.

Висновок суду узгоджується з викладеною у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 911/527/19 та від 10.10.2019 у справі № 904/1478/19 правовою позицією, суть якої полягає в тому, що, накладаючи арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу, суд першої інстанції не врахував, що у такому випадку немає зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги про стягнення грошових коштів, оскільки накладення арешту має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, що передбачено частиною першою статті 441 ЦПК України.

Враховуючи те, що у даній справі не ухвалене судове рішення по суті, що підлягає примусовому виконання, судом не може бути застосований такий захід забезпечення позову як заборона виїзду відповідачки за державний кордон України. Також, зазначений захід забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову.

При цьому, обраний представником позивача спосіб забезпечення позову щодо накладення арешту на кошти, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід забезпечення позову буде спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Таким чином, суд погоджується з обґрунтованим припущенням представника позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення, запобігти яким можливо шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачки ОСОБА_2 в межах ціни позову, а саме 501 315,06 гривень.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд також звертає увагу на те, що у разі задоволення позову, рішення суду виконуватиметься в порядку передбаченому для виконання судових рішень з урахуванням вимог Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», відповідно до частини другої статті 48 якого стягнення за виконавчими документами звертатиметься в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Отже, зважаючи на те, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів і задоволених вимог позивача, які носять тимчасових характер, та з огляду на зазначені вище обставини, суд доходить висновку, що в майбутньому рішення суду може утруднитись чи взагалі бути неможливим, що є підставою для забезпечення позову.

Разом з цим, суд вважає за необхідне вказати, що доводи, наведенні в даній ухвалі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не свідчать про доведеність позовних вимог, що в цілому підлягає перевірці та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачки.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 157, 260 ЦПК України, суд

постановив:

заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , які знаходяться на її рахунках в банківських установах, в сумі 501 315 (п`ятсот одна тисяча триста п`ятнадцять) гривень 06 копійок.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали направити сторонам, а також Дніпровському відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місцезнаходження:69006, м. Запоріжжя, вул. Лобановського, буд. 10) для вжиття відповідних заходів.

Реквізити учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя М.В. Фетісов