Справа № 509/2406/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за договором позики,

учасники цивільного провадження:

позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Компанієць М.М.

відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Мастистій І.А.,

відповідач ОСОБА_3 та її адвокат Приймак С.І., -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2022 року представник позивачки звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення боргу за договором позики від 13 травня 2015 року, та договором позики від 01.12.2021 року, відповідачі зареєстровані на території Одеського (кол.Овідіопольського) району Одеської області.

позиція сторін

В обґрунтуванні позову представник позивачки зазначив, що 13 травня 2015 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 , будучи в шлюбі, був укладений нотаріально посвідчений договір позики № б/н, згідно якого відповідач отримав гроші в розмірі 136 000 дол. США, зобов`язався повернути гроші до 30 квітня 2016 року. Позивачка свої зобов`язання по вищевказаному договору виконала, що підтверджується підписом на договорі. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконував. В подальшому 10 вересня 2015 року сторони уклади додаткову угоду №1 до договору від 13.05.2015 року де внесли зміни в пункт 1 вищевказаного договору та зазначили, що ОСОБА_4 отримав гроші в розмірі 185 000 дол. США. Відповідач ОСОБА_2 частково повернув гроші в розмірі 64 000 дол. США, але в повному обсягу свої зобов`язання не виконував.

Крім того, 01 грудня 2021 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 , будучи в шлюбі, був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала гроші в розмірі 300 000 дол. США, зобов`язалась повернути гроші до 31 грудня 2021 року. Позивачка свої зобов`язання по вищевказаному договору виконала, що підтверджується підписом на договорі. Відповідачка свої зобов`язання по договору не виконувала.

Крім того, 01 грудня 2021 року між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 , будучи в шлюбі, був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала гроші в розмірі 262 226 дол. США, зобов`язалась повернути гроші до 31 грудня 2021 року. Позивачка свої зобов`язання по вищевказаному договору виконала, що підтверджується підписом на договорі. Відповідачка свої зобов`язання по договору не виконувала.

В зв`язку з чим позивачка просить стягнути з відповідачів борг у сумі 754 590.90 доларів США в солідарному порядку та судові витрати (а.с.1-4,48,49,84).

В ході судового розгляду позивачка та її представник фактично підтримують свої позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 копію позову та матеріали до нього отримав належним чином, до суду направив відзив в порядку ст. 178 ЦПК України з якого вбачається, що позов не визнає та просить відмови в його задоволені (а.с.101).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник копію позову та матеріали до нього отримав належним чином, направила відзив в порядку ст. 178 ЦПК України з якого вбачається, що в задоволені позову необхідно відмовити. (а.с.70)

Рух справи

12 липня 2022 року судом першої інстанції при подані позову були виявлені недоліки та цивільний позов був залишений без руху.

04 серпня 2022 року після усунення недоліків судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження.

Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використані в інтересах сім`ї.

Обставини, які були встановлені судом

13 травня 2015 року між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір позики. Згідно якого позивачка ОСОБА_1 позичила, а відповідач ОСОБА_2 взяв у борг гроші в розмірі 136 000 доларів США, що в еквіваленті складає 2 856 00 грн., повернути гроші до 30 квітня 2016 року, в подальшому 10 вересня 2015 року між сторонами була укладена додаткова угода, в якої були внесені зміні до нотаріально посвідченого договору від 13.05.2015 року, з вищевказаних договорів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 позичив гроші в розмірі 185 500 дол. США, що є еквівалентом 4 006 800.00 грн., по курсу продажу долара США на Міжбанківському валютному ринку на 10.09.2015 року, без нарахування відсотків та повинен повернути 30 квітня 2016 року (а.с.10, 11 ).

Позивачка свої зобов`язання по вищевказаному договору виконала, що підтверджується підписом у договорах. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання по вищевказаному договору не виконував частково, що підтверджується:

- розпискою від 20.09.2017 року, з боку позивачки про отримання грошових коштів розмірі 4000 дол. США (а.с.12);

- розпискою від 03.09.2021 року, з боку позивачки про отримання грошових коштів розмірі 60 000 дол. США (а.с.13).

З позовних вимог позивачки та розрахунку боргу по договору позики від 13.05.2015 року та додаткової угоди до 10.09.2015 року, вбачається, що розмір основного боргу складає 175 000 дол. США. Відповідач ОСОБА_2 з даним розміром не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно позивачка ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 185 500 дол. США, відповідач, щодо отримання даної суми не заперечує. Відповідач стверджує, що на виконання вищевказаних договорів він повернув позивачці борг в розмірі 64 000 дол. США, що підтверджується розписками в якій позивачка власноручно розписалась та отримала вищевказану суму грошей. З урахуванням даних обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача виникла заборгованість за основним боргом в розмірі 121 500 доларів США (185 500-64 000 (4 000+60 000=64 000)=121500).

Позивачка надала розрахунок заборгованості 3% річних від 20.10.2023 року, за період з 30.06.2019 року по 23.02.2022 року, відповідач свій розрахунок суду не надав. Дослідивши вищевказаний розрахунок суд погоджується з ним частково з урахуванням того, що відповідач повернув позивачці борг в розмірі 60 000 дол. США. Відповідно до розрахунку суду заборгованість 3 % річних складає:

за період з 30.06.2019 року по 31.12.2019 року сума заборгованості 181 500 дол. США, 185 днів прострочення, сума 3 % річних - 2 759.79 дол. США;

за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року 5 445 дол. США (аналогічний розрахунок);

за період з 01.01.2021 року по 02.09.2021 року 3 654.86 дол. США (аналогічний розрахунок);

за період з 03.09.2021 року по 23.02.2022 року сума заборгованості 121 500 дол. США, 174 днів прострочення, сума 3 % річних 1737.62 дол. США;

Всього заборгованість по 3% річних складає 13 597.27 дол. (2 759.79+5 445+3 654.86+1737.62 = 13 597.27).

Таким чином за договором позики від 13 травня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та додаткової угоди від 10.09.2015 року, з урахуванням штрафних санкцій, підлягає стягненню борг в розмірі 135 097.27 дол. США.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою із застосуванням строків позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України. Суд прийшов до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині. Позивачка заперечує щодо заяви про застосування строків позовної даності. Судом встановлено, що дійсно 13 травня 2015 року між сторонами був укладений договір позики. Відповідно до пункту 1 даного договору зобов`язання необхідно було виконувати до 30 квітня 2016 року. По даному договору відповідач свої зобов`язання частково виконував 03 березня 2021 року. Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом 05 липня 2022 року. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 повертаючи кошти 03 вересня 2021 року фактично підтвердив виконання своїх зобов`язань по договору позики від 13.05.2015 року, а тому позивачка звертаючись до суду не пропустила строк позовної давності.

Позивачка вважає, що відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавирусу, строки визначені стаття 257, продовжується на строк дії такого карантину. З урахуванням дати укладання договору позики та дати її виконання, яке мало місце 03 вересня 2021 року з боку відповідача, суд вважає, що в цій частині заперечення позивачки є помилковими.

Таким чином суд прийшов до висновку, що при подані позову позивачка не пропустила строк позовної давності, щодо виконання зобов`язань по договору позики від 13 травня 2015 року, а сама заява відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності не знайшла свого обґрунтування.

01 грудня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений в простій письмовій формі договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передала у власність відповідачки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 300 000 доларів США, що є еквівалентом 8 190 000.00 грн., по курсу продажу долара США на Міжбанківському валютному ринку станом на 01.12.2021 року, та відповідачка ОСОБА_5 зобов`язана повернути позивачки Король таку ж саму суму грошових коштів, без нарахування відсотків до 31 грудня 2021 року. Позивачка свої зобов`язання виконала в повному обсягу, що підтверджується власноручним підписом на договорі. Відповідачка свої зобов`язання по вищевказаному договору не виконувала.

Позивачка надала розрахунок заборгованості по договору позики від 01 грудня 2021 року на суму 300 000 дол. США. Відповідачка належним чином ознайомлена з вищевказаним розрахунком письмових заперечень щодо розрахунку суду не надала. Відповідно до розрахунку боргу станом на 20.10.2023 року наданий з боку позивачки заборгованість складає:

- основний борг 300 000 дол. США;

- штраф в розмірі 3.5 % - 52 140 дол. США,

- штраф в розмірі 12% - 36 000 дол. США,

а також 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України 1 331.51 дол. США, а всього складає 389 471.51 доларів США.

01 грудня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений в простій письмовій формі договір позики, згідно якого ОСОБА_1 передала у власність відповідачки ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 262 226 доларів США, що є еквівалентом 7 158 770.00 грн. по курсу продажу долара США на Міжбанківському валютному ринку станом на 01.12.2021 року, та відповідачка ОСОБА_5 зобов`язана повернути позивачки Король таку ж саму суму грошових коштів, без нарахування відсотків до 31 грудня 2021 року. Позивачка свої зобов`язання виконувала в повному обсягу, що підтверджується власноручним підписом на договорі. Відповідачка свої зобов`язання по вищевказаному договору не виконувала.

Позивачка надала розрахунок заборгованості по договору позики від 01 грудня 2021 року на суму 262 226 дол. США. Відповідачка належним чином ознайомлена з вищевказаним розрахунком письмових заперечень щодо розрахунку суду не надала. Відповідно до розрахунку боргу станом на 20.10.2023 року наданий з боку позивачки заборгованість складає:

- основний борг 262 226 дол. США;

- штраф в розмірі 3.5 % - 40 330.36 дол. США,

- штраф в розмірі 12% - 31 467.12 дол. США,

а також 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України 1 163.85 дол. США, а всього складає 302 556.36 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечує, щодо позовних вимог про стягнення боргу за договором позики від 01.12.2021 року в розмірі 262 226 доларів США, посилаючись на те, що вона не отримувала кошти по даному договору та в один день були укладені два договори на різні суми. Укладання двох договорів позики в один день не суперечить цивільно-правовим нормам. Відповідно до пункту 2 вищевказаного договору вказано, що відповідачка ОСОБА_3 , гроші отримала до укладання даного договору. Тому суд вважає, що заперечень про не можливість укладання декілька договорів в один день та не отримання грошей з боку відповідачки ОСОБА_3 носить голослівний характер та належними та допустимими доказами під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Крім того відповідачка стверджує, що вона даний договір не підписувала, в ході судового розгляду з боку відповідачки не були надані вільні та експериментальні зразки підпису, а тому дані заперечення носять голослівний характер.

Відповідачка ОСОБА_3 не погоджуючись з розрахунком двох договорів позики від 01.12.2021 року посилається на те, що штрафні санкції занадто великі по відношенні до основного боргу, та відповідно до ст. 551 ч.3 ЦК України просить їх зменшити.

З урахуванням тексту договорів позики, тривалих цивільно-правових відносин між сторонами, їх обсязі та освіти, суд вважає, що штрафні санкції відповідають засадам справедливості та добросовісності та їх розумності, а тому суд критично відноситься до даних заперечень та вважає, що підстав для застосування ст. 551 ЦК України тобто зменшення неустойки відповідачкою ОСОБА_3 не доведеним.

Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 01.12.2021 року на суму 300 000 дол. США та суму 262 226 дол. США на загальну суму 692 027.87 доларів США.

Позивачка просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики у солідарному порядку посилаючись на норми сімейного кодексу, тобто відповідачі фактично перебували у шлюбних відносинах та відповідачка ОСОБА_3 в письмовій формі підтверджувала виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_2

22 лютого 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с.83). В ході судового розгляду з боку позивачки суду не були надані належні та допустимі доказі того, що відповідачі ОСОБА_4 на час укладання договорів позики перебували у шлюбі.

Письмові твердження однією із сторін, в даному випадку відповідачки ОСОБА_3 про те, що вона бере на себе зобов`язання свого чоловіка, не може свідчить про те, що відповідачі фактично знаходились у сімейних відносинах. Крім того з боку позивачки під час судового розгляду не були надані сукупність доказів того, що сторони проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, які є підставою для виникнення зобов`язань щодо стягнення заборгованості у солідарному порядку. Здійснивши аналіз даних обставин суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за вищевказаними договорами позики між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку задоволенню не підлягає.

Судові витрати

Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 12 405.00 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3 , а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на корись позивачки в рівних частках, тобто в розмірі 6 202.50 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики б/н. від 13 травня 2015 року та додаткової угоди №1 від 10 вересня 2015 року в розмірі 135 097.27 доларів США, судовий збір в розмірі 6 202.50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики б/н. від 01 грудня 2021 року в розмірі 692 027.87 доларів США, судовий збір в розмірі 6 202.50 грн.

В іншої частині відмовити.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено до палати по цивільними справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Кириченко П.Л.