31.10.2023 Справа № 756/1585/21
Унікальний №756/1585/21
Провадження №4-с/756/94/23
У Х В А Л А

31 жовтня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Іващенко Юлії Миколаївни,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст.ст. 447-453 ЦПК України на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Іващенко Ю.М., щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів.

Скаржник вказує, що за його заявою про надання довідки - розрахунку заборгованості від 14.07.2023 року, ним 15.08.2023 року було отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Також скаржник вказує, що після аналізу даного розрахунку, керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» повторно звернувся про надання довідки - розрахунку з копіями квитанцій про сплату аліментів безпосередньо на рахунок стягувача. Розрахунок отримав 06.10.2023 року.

Скаржник категорично не погоджується із розміром та методом нарахувань заборгованості, що стало підставою для звернення до суду із даною скаргою.

Статті ст.ст. 447, 448, 449 ЦПК України системно входять до Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» і дають право звернутися до суду зі скаргою на дії, бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби або приватного виконавця лише сторонам виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю порушено їхні права чи свободи під час виконання судового рішення.

При цьому, ст. 449 ЦПК України встановлює спеціальні строки для звернення зі скаргою. В тому числі, у десятиденний строк, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги обґрунтування скарги, скаржник дізнався про порушення, на його думку, свого права зі сторони державного виконавця ще 15.08.2023 року.

Із трекінгу поштових відправлень Укрпошти вбачається, що представником скаржника подано скаргу до поштового відділення лише 19.10.2023 року, тобто із пропущенням десятиденного строку для звернення зі скаргою, як від дати першого отримання скаржником розрахунку 15.08.2023 року так і від повторного 06.10.2023 року.

При цьому, представником скаржника разом із скаргою подано заяву про поновлення строків для подання скарги, де зазначено про час та дату отримання скаржником розрахунків із зазначенням заперечень щодо здійсненних виконавцем нарахувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проаналізувавши подану скаржником заяву про поновлення строку на подання скарги, суд вважає за потрібне відмовити заявнику в задоволенні вказаної заяви, оскільки заява не містить зазначень об`єктивно непереборних та незалежних від волевиявлення скаржника обставини, які дають можливість поновлення строку звернення до суду для розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця. На думку суду, повторне звернення до державного виконавця для отримання аналогічного розрахунку для його «аналізу» не є підставою для поновлення строків для його оскарження.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про необхідність залишити скаргу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 447-453 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Іващенко Юлії Миколаївни - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Шевчук