справа № 274/2586/23
провадження № 2/0274/916/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.10.2023 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Гуменюка О.В., звернулася до Бердичівського міськрайонного суду із позовною заявою, у якій просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» від 16.03.2023 року про оголошення догани ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» №126-К від 31.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/049 філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» з моменту звільнення;

- стягнути з філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення, 03.04.2023 року, до моменту винесення судом рішення про поновлення на роботі;

- стягнути з філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом начальника філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", №126-к від 31.03.2023 р. ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за згодою сторін. Підставою такого звільнення стало дисциплінарне стягнення у вигляді догани оголошеної наказом від 16.03.2023 року, однак жодних порушень, визначених у вказаному наказі вона не вчиняла. Враховуючи, що волевиявлення позивачки на звільнення за угодою сторін не було вільним, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, а її поновлено на роботі на посаді головного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/049 філії - Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Також зазначає, що їй, в зв`язку з незаконним звільненням, має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 03.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін ( а.с.25-26).

26.05.2023 АТ "Державний ощадний банк України" подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не визнає заявлені до нього позовні вимоги, просить відмовити у їх задоволенні. В якості обґрунтування своїх заперечень зазначає, що висновком службового розслідування від 14.03.2023, проведеного з метою перевірки інформації, отриманої від клієнтів банку, стосовно привласнення керуючою ТВБВ №10005/048 філії - Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» Пшезмірською Л.О. коштів клієнтів банку, встановлені та зафіксовані численні грубі порушення пов`язані з проведення банківських операцій за відсутності клієнтів банку, в тому числі безпосередньо з боку ОСОБА_1 . З Висновком службового розслідування від 14.03.2023 позивачка ознайомлена під розпис, про будь які заперечення або незгоду з даним документом ОСОБА_1 не зазначено. ОСОБА_1 провину визнала, про що свідчать її письмові пояснення від 26.01.2023 та від 01.02.2023. За порушення трудової дисципліни до ОСОБА_1 застосовано стягнення у вигляді догани та гідно наказу №126-К від 31.03.2023 ОСОБА_1 звільнена з посади головного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ № 10005/049 філії - Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» 03.04.2023 за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підставою для видачі такого наказу та звільнення ОСОБА_1 за згодою стороні (п. 1 ст. 36 КЗпП України) стала заява позивачки від 17.03.2023, яка була нею власноручно написана, тому твердження позивачки про упереджене ставлення керівництва банку до неї безпідставне. Щодо стягнення середнього заробітку на користь позивачки, відповідач зазначає, що філія - Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» не є юридичною особою, не може мати цивільні процесуальні права та обов`язки, не може бути відповідачем у справі та зобов`язаною особою за рішенням суду, а тому безпідставними є вимоги про стягнення сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу з філії ( а.с. 30-36).

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, додатково долучив письмові пояснення, згідно яких зазначає, що дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 накладено після закінчення встановленого законом шестимісячного строку з дня вчинення проступку - 16.03.2023, хоча службове розслідування від 14.03.2023 відбувалося по фактам, які мали місце 13.03.2020 та 18.03.2020. Крім того, в оскаржуваному наказі не зазначено норми Посадової інструкції, які порушено ОСОБА_1 . Враховуючи, що волевиявлення позивачки на звільнення за угодою сторін не було вільним, є підстави вважати що відповідачем порушено ст.36 КЗпП України, в зв`язку з чим наказ слід визнати незаконним та скасувати, на підставі чого на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні 18.07.2023 року позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові. Додатково позивачка суду пояснила, що кошти вона віддавала керуючій, якій підпорядковувалася. Вона жодного разу не бачила клієнтів банку разом з керуючою, коли видавала їй кошти з їх рахунків. Вважає, що з її боку порушень немає, є порушення зі сторони керуючої відділенням.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду письмові пояснення, згідно яких просить суд провести судове засідання за його відсутності, також додатково зазначає, що відповідачем дотримано строки накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 , матеріалами справи підтверджений факт дисциплінарного проступку. Стверджує, що дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 застосовано в межах місячного строку, встановленого ст.148 КЗпП України. Враховуючи інформацію викладену у висновку службового розслідування та особисті пояснення позивачки, датою вчинення проступку слід вважати 13.01.2023. З наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 18.07.2023 року представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши позивачку, представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Так, згідно зі статтями 12-13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно зі ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, в тому числі: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Працівники реалізують права на працю шляхом укладення трудового договору.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , наказом №368-ОК від 23.11.2012 року була прийнята на посаду контролера-касира ТВБВ №; 1005/048 Філії-Житомирське обласне управління AT «Державний ощадний банк України».

Наказом №533-К від 19.11.2021 року переведена на посаду головного економіста сектору роздрібного бізнесу (а.с.14-16).

Наказом №395-ок від 14.12.2012 ОСОБА_1 , контролера-касира ТВБВ №10005/048, за її згодою, переведено на посаду контролера-касира з 17.12.2012 на місяць (а.с.39).

Наказом №208-ок від 14.06.2013 ОСОБА_1 , контролера-касира ТВБВ №10005/048, переміщено на посаду старшого контролера-касира ТВБВ №10005/049 з 17.06.2013, з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.40).

Наказом №317-ок від 06.09.2013 ОСОБА_1 , контролера-касира ТВБВ №10005/048, переведено на посаду контролера-касира ТВБВ №10005/048 з 09.09.2013, з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.41).

Наказом №504-ок від 03.11.2015 ОСОБА_1 , контролера-касира ТВБВ №10005/048, переведено на посаду контролера-касира служби касових операцій ТВБВ №10005/048 з 04.11.2015 (а.с.42).

Наказом №700-к від 03.12.2018 ОСОБА_1 , контролера-касира служби касових операцій ТВБВ №10005/048, переведено на посаду економіста І категорії служби роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/048 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» з 03.12.2018 (а.с.43).

Наказом №605-к від 06.11.2019 ОСОБА_1 , економіста І категорії служби роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/048 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк», за її згодою переведено на посаду провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/048 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» з 07.11.2019 (а.с.44).

Наказом №170-к від 31.03.2020 ОСОБА_1 , провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/048 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк», за її згодою переведено на посаду провідного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/049 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» з 01.04.2020 (а.с.45).

Наказом №15-к від 25.01.2022 ОСОБА_1 , головного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/048 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк», яка перебувала на посаді на умовах строкового трудового договору, на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 , за її згодою переведено на посаду головного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/049 - філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» з 01.04.2020 (а.с.46).

До матеріалів справи долучено Посадову інструкцію контролера -касира територіально відокремленого безбалансового відділення №10005/048 філії Житомирське обласне управління AT «Державний ощадний банк України», затверджену керуючим ТВБВ №10005/043 філії Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» Валеня Л.І. 09.01.2023, з підписом про ознайомлення ОСОБА_1 (а.с.47-53).

03.07.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ "Державний ощадний банк України" підписано Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та Пам`ятку касового працівника (а.с.54-56).

07.11.2019 ОСОБА_1 під підпис ознайомлено з Посадової інструкцією провідного економіста, затвердженою начальником філії Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" Кутиною Т.М. (а.с.57-65).

07.11.2019 ОСОБА_1 підписано Зобов`язання користувача сервісної карти касира (а.с.66) та пам`ятку касового працівника від 07.11.2019 (а.с.67-68).

07.11.2019 між ОСОБА_1 та АТ "Державний ощадний банк України" підписано Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.69-70).

22.11.2021 ОСОБА_1 під підпис ознайомлено з Посадової інструкцією головного економіста, затвердженою начальником філії Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" Кутиною Т.М. (а.с.71-81).

22.11.2021 між ОСОБА_1 та АТ "Державний ощадний банк України" підписано Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.82-83).

Згідно протоколу від 16.10.2020 ОСОБА_1 успішно здано тест за програмою курсу на знання Положення про організацію та здійснення касових операцій у підрозділах бізнесу АТ "ОЩАДБАНК" №539 від 14.08.2020 (а.с.108-130).

01.02.2023 ОСОБА_1 подано пояснювальну записку, з якою вбачається, що вона 14.03.2019 провела операцію видачі готівки в сумі 25 000,00 грн та 15.03.2018 в сумі 39 670,00 грн. з рахунків клієнтів, за відсутності власників таких рахунків, тобто безпосередньо ОСОБА_3 (а.с.84).

26.01.2023 ОСОБА_1 подано пояснювальну записку, з якою вбачається, що остання 13.03.2020 провела операцію видачі готівки в сумі 49 840,00 грн та в сумі 5580,00 грн. а 18.03.2020 в сумі 57 609,00 грн з рахунків клієнтів, за відсутності власників таких рахунків, тобто безпосередньо ОСОБА_3 (а.с.85).

Висновком службового розслідування від 14.03.2023, проведеного з метою перевірки інформації, отриманої від клієнтів Банку, стосовно привласнення керуючою ТВБВ №10005/048 філії - Житомирське обласне управління AT «Ощадбанк» Пшезмірською Л.О. коштів клієнтів Банку, встановлені та зафіксовані численні грубі порушення пов`язані з проведення банківських операцій за відсутності клієнтів Банку, в тому числі безпосередньо з боку ОСОБА_1 . З Висновком службового розслідування від 14.03.2023 позивачка ознайомлена під розпис, про будь які заперечення або незгоду з даним документом ОСОБА_1 не зазначено (а.с.86-102).

Наказом №74-к від 16.03.2023 ОСОБА_1 , головному економісту сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №10005/019 філії - Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк" оголошено догану, на підставі Висновку службового розслідування від 14.03.2023 та пояснювальних записок ОСОБА_1 від 26.01.2023 та від 01.02.2023 (а.с.103-104).

17.03.2023 ОСОБА_1 подано заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 03.04.2023 (а.с.105).

Наказом начальника Філії-Житомирське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» №126-к від 31.03.2023 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного економіста сектору роздрібного бізнесу ТВБВ №1005/049 філії Житомирське обласне управління AT «Державний ощадний банк України» 03.04.2023 за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава: заява від 17.03.2023 (а.с.106-107).

Згідно довідки №13/8.2-11/878 від 17.05.2023 ОСОБА_1 працювала в філії - Житомирському обласному управлінні АТ "Ощадбанк" з 26.11.2012 по 03.04.2023. Остання займана посада: головний економіст ТВБВ №1005/049. Розмір її середньомісячної заробітної плати складає 17 564,64 грн. (а.с.131).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконанням працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

У постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 359/9014/19 зазначено, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. В той же час роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Подібний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 516/268/15-ц (провадження № 61-14952св18), від 07 жовтня 2019 року у справі № 718/801/17 (провадження № 61-28428св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 390/1374/19 (провадження № 61-15268св20), які суд застосовує до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2018 року в справі № 761/6874/17 (провадження № 61-1452св18) зазначено, що "відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що "ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями(бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року у справі №487/1885/17 (провадження № 61-25009св18) вказано, що "підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника".

Згідно з статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу).

Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо".

За змістом статей 147-1, 149 КЗпПУкраїни, статті 81 ЦПК України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів стягнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Отже, виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Як вбачається з висновку службового розслідування щодо перевірки інформації , стосовно привласнення керуючою ТВБВ № 10005/048 філії Житомирське облуправління АТ " Ощадбанк" Пшезмірською Л.О. коштів клієнтів банку, службове розслідування розпочато 05.01.2023 , завершено 14.03.2023 року. Згідно даного висновку, судом встановлено, що 14.03.2018, 15.03.2018, 17.09.2018, 13.03.2020, 24.10.2020 ОСОБА_1 за розпорядженням ОСОБА_3 видавала їй готівку з каси за касовими документами без присутності клієнтів, чим грубо порушила посадову інструкцію та вимоги ВДН банку , а саме п.п. 1.8, 7.1.1.1., 7.1.3.1.1 Порядку емісії та обслуговування платіжних карток в установах " Ощадбанк", затвердженого постановою правління АТ «"Ощадбанк" від 13.11.2015 року № 990 ( зі змінами), п.п. 4.1.1.6, 4.3.1.6, 7.3.14 Положення про організацію та здійснення касових операцій у підрозділах бізнесу АТ " Ощадбанк", затвердженого постановою правління АТ " Ощадбанк " від 14.08.2020 р. № 539 ( зі змінами та доповненнями).

Враховуючи вище наведене судом встановлено, що дисциплінарне стягнення, згідно наказу № 74-К від про оголошення догани ОСОБА_1 було застосовано відносно позивачки 16.03.2023 року протягом одного місяця з дня його виявлення ( службове розслідування завершено 14.03.2023 ) правомірно, однак накладено поза межами шестимісячного строку, з дня вчинення проступку, який визначений ч.2 ст.148 КЗпП, оскільки останній проступок щодо видачі коштів клієнтів банку без їх відома ОСОБА_3 ОСОБА_1 було вчинено 24.10.2020 року ( а.с. 90).

Разом з тим, в оспорюваному наказі міститься посилання на порушення ОСОБА_1 . Договору про повну матеріальну відповідальність від 22.11.2021 р. ( п.2.1.3)., однак, як встановлено матеріалами справи, позивачка не могла вчинити порушення даного Договору, оскільки останній проступок нею було було вчинено 24.10.2020 року, а Договір укладено 22.11.2021 року.

Порушення процедури притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності тягне за собою визнання оспорюваного наказу неправомірним та його скасування в цілому.

За таких обставин суд визнає оспорюваний наказ №74-К від 16.03.2023 незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення роботодавцем строків накладення стягнення.

Щодо оспорюваного наказу № 126-К від 31.03.2023 про звільнення ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода була оформлена між сторонами шляхом подання позивачкою заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення 03 квітня 2023 року ( а.с. 105).

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України(за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19). Підстави відступити від цих висновків судом не встановлено.

З урахуванням викладеного та виходячи зі встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність існування домовленості між позивачкою та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Судом не встановлено, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відсутнє відповідне волевиявлення позивачки про припинення трудового договору за зазначеною підставою.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою та її представником не надано належних і допустимих доказів вчинення на неї з боку роботодавця тиску щодо написання заяви про звільнення за угодою сторін.

До правоохоронних органів щодо здійснення тиску позивачка не зверталася.

Твердження позивачки та її представника про те, що " керівництвом банку вказувалося на те, що всі працівники, до яких застосовано відповідний вид стягнення, через місяць будуть звільнені за згодою сторін", не підтверджене належними та допустимими доказами, а відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих суду матеріалів встановлено, що волевиявлення позивачки на припинення трудового договору за угодою сторін і дати звільнення підтверджено її письмовою заявою; позивачка не заявляла про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; надані позивачкою та її представником докази не містять відомостей про вчинення на позивачку психологічного тиску і примушування її до написання заяви про звільнення за угодою сторін.

За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування наказу начальника філії - Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» №126-К від 31.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України та поновлення на роботі.

Згідно з вимогами ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 126-К від 31.03.2023 року про звільнення за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, поновлення на роботі, то відсутні правові підстави для задоволення її вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з АТ « Державний ощадний банк України» витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24000,00 грн., позивачкою надано Договір про надання правової допомоги № 95 від 06.04.2023, розрахунок до договору про надання правової допомоги № 95 від 06.04.2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 06.04.2023 на суму 9000,00 грн., ордер адвоката Гуменюка О.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 672 від 19.07.2012 року ( а.с. 6-10).

Як вбачається з розрахунку витрат на правову допомогу вартість послуг адвоката становить 9000,00 грн. в тому числі і гонорар успіху ( 15000,00 грн), всього 24000,00 грн.

Оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, за таких обставин з АТ " Державний ощадний банк України" на користь позивачки підлягають відшкодуванню понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2250 грн, а також гонорар успіху в розмірі 3750 грн., всього разом 6000,00 грн. ( 24000,00 грн /4 позовні вимоги =6000,00 грн).

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку, в задоволенні якої судом відмовлено, щодо інших позовних вимог вона звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України " Про судовий збір" , тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог ( з позовної вимоги щодо скасування наказу про оголошення догани).

Керуючись ст. 4,12-13,76-81, 211,223,247,258/,263-265,354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"в особі філії Житомирське обласне управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №с 74-К начальника філії - Житомирського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України»" від 16.03.2023 року про оголошення догани ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2023 року

Головуючий: Т.М. Вдовиченко