Справа № 638/7041/23
Провадження № 2-з/638/131/23
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

при секретарі Гасан М.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №638/7041/23, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

25.10.2023 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд накласти арешт на грошові кошти та банківські вклади ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); накласти арешт та заборону відчуження на все рухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); накласти арешт та заборону відчуження на все нерухоме майно зареєстроване ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ); заборонити будь-яким субєктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна належного ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Свою заяву позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали своїх зобов`язань з повернення ОСОБА_1 позичених у неї коштів. Тому з метою задоволення своїх вимог ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса як державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки. 22.10.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

В результаті ОСОБА_1 вважала всі свої вимоги за договором озики від 24.12.2015 року задоволеними в позасудовому порядку шляхом набуття нею права власності на предмет іпотеки і будь-які інші свої вимоги щодо виконання відповідачами основного зобов`язання в силу норми ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Однак, рішенням від 08.04.2021 року по справі №638/16768/19 Дзержинський районний суд м. Харкова вирішив позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину- задовольнити, та застосувати наслідки недійсності нікчемного іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом скасування державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та реєстрації права власності на неї за ОСОБА_2 . Постановою від 21.12.2021 року по справі №638/16768/19 Харківський апеляційний суд постановив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.04.2021 року залишено без змін. Постановою від 21.09.2022 року по справі №638/16768/19 Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.04.2021 року і постанову Харківського апеляційного суду від 21.12.2021 року у частині вирішення апеляційної скарги ОСОБА_1 залишено без змін. Таким чином ОСОБА_1 не набула права власності на заставлену в іпотеку квартиру, - і отже, не задовольнила свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач не вказує, в чому саме полягає необхідність у накладенні арештів на кошти відповідачів, на їх рухоме та нерухоме майно, позивач зазначає лише про існування позову до відповідачів, та обставин справи якими обґрунтовано позовні вимоги.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач не надає жодної інформації про розмір грошових коштів, які перебувають на рахунках відповідачів, також не надано жодної інформації яким рухомим чи нерухомим майном володіють відповідачі, вартість такого майна, що в свою чергу позбавляє суд можливості оцінити співмірність заявленим вимогам та вимогам заяви про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, не мотивоване та є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №638/7041/23 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п`ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до п.п.15.5. ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя