Головуючий у І інстанції Радзівіл А.Г.
Провадження №22-ц/824/9574/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року та за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про зобов`язання встановити безкоштовно індивідуальний лічильник газу, перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з 01 вересня 2017 року і до дати встановлення індивідуального лічильника газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просили: зобов`язати АТ ?ОГС ?Київоблгаз? встановити безкоштовно (не за рахунок споживачів) індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ ?ОГС ?Київоблгаз? здійснити позивачам перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з вересня 2017 року і до дати, коли в квартирі АДРЕСА_2 буде встановлений індивідуальний лічильник газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; зобов`язати ТОВ "Київоблгаз Збут" АТ ?ОГС ?Київоблгаз? здійснити позивачам перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з вересня 2017 року і до дати, коли в квартирі АДРЕСА_2 буде встановлений індивідуальний лічильник газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Крім цього, просили судові витрати покласти на відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Обгрунтовуючи позов, позивачі посилались на те, що споживачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана квартира не обладнана індивідуальним лічильником газу з вини Броварського відділення АТ ?ОГС ?Київоблгаз?, не зважаючи на чисельні звернення позивачів про встановлення такого лічильника за державні кошти або власні кошти відповідача №1.

Станом на 10 вересня 2020 року жодний з відповідачів не уклав письмовий Договір з жодним позивачем про надання комунальної послуги, що є протиправною та незаконною бездіяльністю.

01 липня 2017 року АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" без узгодження з споживачами/позивачами встановив загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу, що є протиправними діями.

В цей же день, 01 липня 2017 року, відповідач АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" без письмового попередження позивачів/споживачів припинив розподіл газу (тимчасове відключення газопостачання) більше ніж на три години, протягом яких і був встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу, чим поставив під загрозу життя та здоров`я позивачів.

Протягом останніх п`яти років позивачі в усній формі на гарячу лінію 1545 Кабінету Міністрів України та письмово звертались до АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" з вимогою встановити індивідуальний лічильник газу в квартирі АДРЕСА_2 , в якій встановлена лише одна газова плита для приготування їжі.

За наслідком розгляду вищевказаних звернень позивачів АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" своїми листами від: 27 лютого 2017 року, 06 грудня 2017 року, 13 грудня 2017 року, 29 грудня 2017 року, 05 січня 2018 року, 20 квітня 2018 року, 01 березня 2019 року та 13 травня 2020 року повідомляв споживачів про те, що:

а) індивідуальний лічильник газу не може бути встановлений безкоштовно;

б) роботи з оснащення безкоштовними лічильниками газу здійснюються за програмами міськ/райдержадміністрацій;

в) встановлено загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу в

багатоквартирному будинку;

г) нарахування послуг постачання газу неможливе по нормам споживання газу для споживачів, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу;

д) здійснити перерахунок кількості та вартості спожитого газу по нормам споживання неможливо, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу, за даними якого ведеться облік.

Також, позивачі зверталися до ТОВ "Київоблгаз Збут" з листами від: 03 лютого 2018 року, 21 лютого 2019 року та 25 квітня 2020 року з проханням та вимогою провести перерахування вартості спожитого газу згідно встановленим нормам споживання газу для споживачів, яким не встановлено індивідуальний лічильник газу.

ТОВ "Київоблгаз Збут" на звернення позивачів з приводу перерахунку спожитого газу листами від 16 лютого 2018 року, 22 лютого 2018 року, 13 березня 2018 року, 19 березня 2019 року, 28 березня 2020 року фактично відмовлявся зробити такий перерахунок обгрунтовуючи це тим що:

а) здійснити перерахунок кількості та вартості спожитого газу по нормам споживання неможливо, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу;

б) обов`язок встановлення індивідуального лічильнику газу покладено на АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз";

в) нарахування послуг постачання газу неможливе по нормам споживання газу для споживачів, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу.

Позивачі зазначили, що саме на АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказували, що не встановлення ТОВ "Київоблгаз Збут" індивідуального лічильнику газу заявникам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів, адже з урахуванням вимог ст. 5 Закону України ?Про захист прав споживачів?, ст. 2 Закону України ?Про житлово-комунальні послуги? волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

14 грудня 2020 року позивачі подали уточнену позовну заяву, в якій просили суд: зобов`язати АТ ?ОГС ?Київоблгаз? встановити безкоштовно (не за рахунок

споживачів) індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ ?ОГС «Київоблгаз» здійснити позивачам перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з вересня 2017 року і до дати, коли в квартирі АДРЕСА_2 буде встановлений індивідуальний лічильник газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників; зобов`язати ТОВ ?Київоблгаз Збут? здійснити позивачам перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з вересня 2017 року і по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу в квартирі АДРЕСА_2 , за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу.

06 січня 2022 року позивачі подали до суду уточнення позовних вимог, у яких просили суд: зобов`язати АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" встановити безкоштовно індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; зобов`язати АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з 01 вересня 2017 року і до дати встановлення індивідуального лічильнику газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників в квартирі АДРЕСА_2 ; зобов`язати ТОВ "Київоблгаз Збут" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з 01 вересня 2017 року і по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу в квартирі АДРЕСА_2 , за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" встановити безкоштовно індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зобов`язано АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з 01 вересня 2017 року і до дати встановлення індивідуального лічильнику газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників в квартирі АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ТОВ "Київоблгаз Збут" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з 01 вересня 2017 року і по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу в квартирі АДРЕСА_2 , за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу.

Стягнуто із АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" судовий збір на користь держави по 1261 грн. 20 коп.

Після ухвалення рішення, 03 квітня 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від позивачів надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вказане питання не було вирішено при ухваленні рішення. У вказаній заяві позивачі просили згідно заяви від 10 червня 2022 року стягнути із відповідачів судові витрати в розмірі по 6 800 грн. на кожного позивача (а.с.72, том 2).

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ «Київоблгаз Збут» через представника - адвоката Кислощук Я.С. подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання ТОВ "Київоблгаз Збут" здійснити позивачам перерахунок вартості використаного газу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Крім цього, просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Обгрунтовуючи скаргу, представник ТОВ «Київоблгаз Збут» посилалася на те, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято на підставі правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові 26.10.2021 справа №212/5836/17.

Разом з тим, апелянт зазначив, що у справі № 212/5836/17 відсутня правова позиція здійснення перерахунку обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитийгаз по нормам споживання постачальником природного газу. В постанові Верховного суду регулюються правові відносини між споживачами природного газу та газорозподільною організацією, постачальник природного газу не є стороною у справі.

ТОВ «Київоблгаз Збут» є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є діяльність з постачання природного газу згідно ліцензії, що видана на підставі постанови НКРЕКП від 21.04.2017 № 527 (в редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 654).

Взаємовідносини постачальника із споживачем визначаються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року, та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року.

Між ТОВ «Київоблгаз Збут» та позивачем ОСОБА_1 було укладено публічний договір № постачання природного газу (акцепт - оплата споживача, фактичне споживання природного газу, що підтверджується фінансовим станом по о/р ).

Відповідно до пункту 13 розділу III Правил постачання природного газу, розрахунки (побутовим споживачем) за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Відповідно до 4 та 5 абзаців п.5 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП№ 2494 від 30 вересня 2015 року, визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Отже, АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" веде облік та визначає об`єм спожитого позивачами природного газу і доводить ці показники до постачальника ТОВ "Київоблгаз Збут", який, у свою чергу, лише обраховує вартість зазначених оператором ГРМ спожитих позивачем об`ємів газу згідно встановлених НКРЕП тарифів для населення.

На думку апелянта, Броварський міськрайонний суд Київської області не здійснив юридичної оцінки усіх фактичних обставин справи, доказів та доводів відповідачів, проігнорував позицію Верховного Суду та обмежився лише формальними висновками.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року, у яких посилались на ухвалення додаткового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, безпідставне незастосування судом висновків Верховного Суду в аналогічних справах, невірне встановлення фактичних правовідносин між адвокатом та клієнтом, що свідчить про незаконність рішення та наявність підстав до його скасування з ухваленням по справі нового рішення про повне задоволення заявлених сум розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Позивачі у скаргах зазначили, що суди не мають право втручатись у договірні правовідносини між сторонами правочину.

Адвокат та позивачі у своєму правочині домовились про те що гонорар адвоката в данійсправі встановлюється у фіксованому розмірі 13 600,00 грн., і сплачується у випадку задоволення позовних вимог, тобто сторони правочину фактично домовились про «гонорар успіху».

Якщо порівнювати поняття "гонорар" і "гонорар успіху", то судова практика виходить із співвідношення їх як загального та спеціального. Таким чином, оскільки гонорар закон визначає як форму винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), то визначення гонорару успіху можна викласти наступним чином:

Гонорар успіху - це винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва та надань інших видів правової допомоги клієнту, сплата якої обумовлюється і залежить від настання або ненастання певної обставини (відкладальної обставини), яка зазвичай полягає у досягненні адвокатом необхідного результату.

Скаржники посилались на те, що чинне законодавство не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте Верховний Суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 травня2020 року у справі N 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене, позивачі у своїх скаргах просили додаткове рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у визначеному позивачами розмірі.

У відзивах на апеляційні скарги ТОВ «Київоблгаз Збут» та ОСОБА_2 , що надійшли від представника відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвоката Костюк Ю.М., остання просила рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року скасувати повністю, а додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року залишити без змін, а скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги відповідача ТОВ «Київоблгаз Збут» заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване. При цьому підтримав свою апеляційну скаргу та скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду, просив додаткове рішення скасувати і стягнути на користь позивачів з відповідачів витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвокат Костюк Ю.М. в апеляційному суді підтримала апеляційну скаргу ТОВ «Київоблгаз Збут» на рішення суду, просила рішення суду скасувати повністю. Проти задоволення скарг ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на додаткове рішення суду заперечила та просила залишити додаткове рішення суду без змін, а скарги позивачів на нього - без задоволення.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарг без задоволення, а рішення суду та додаткового рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржено відповідачем ТОВ «Київоблгаз Збут»лише в частині задоволених вимог позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про зобов`язання ТОВ "Київоблгаз Збут" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, колегія суддів згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що споживачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Київоблгаз Збут» із заявою, у якій просила встановити лічильник газу за адресою: АДРЕСА_3 (том 1, а.с.9).

Встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово звертались до ТОВ "Київоблгаз Збут", ПАТ "Київоблгаз", Броварської ФЕГГ ПАТ "Київоблгаз" із заявами від 27 січня 2018 року, 29 січня 2018 року, 03 лютого 2018 року, 08 березня 2018 року, 21 лютого 2019 року, 25 квітня 2020 року із проханням укласти договір про надання послуг із газопостачання, встановити лічильник газу за вказаною адресою, провести перерахунок вартості спожитого газу за період з 31 січня 2015 року по 31 грудня 2018 року з урахуванням норм споживання, в тому числі зазначивши суми отриманих коштів на повірку лічильника газу; видати довідку про розмір коштів, сплачених споживачем в порядку попередньої оплати за повірку лічильника за останні три роки; направити на адресу споживача акт звірки взаєморозрахунків за період з 12 січня 2015 року по 31 грудня 2018 року; надати копію акту зняття показників загальнобудинкового лічильника по вищевказаному будинку з моменту встановлення лічильника по даний час.

За наслідком розгляду вищевказаних звернень позивачів відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» своїми листами від: 27 лютого 2017 року, 06 грудня 2017 року, 13 грудня 2017 року, 29 грудня 2017 року, 05 січня 2018 року, 20 квітня 2018 року, 01 березня 2019 року та 13 травня 2020 року повідомляв споживачів про те, що:

а) індивідуальний лічильник газу не може бути встановлений безкоштовно;

б) роботи з оснащення безкоштовними лічильниками газу здійснюються за програмами міськ/райдержадміністрацій;

в) встановлено загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу в

багатоквартирному будинку;

г) нарахування послуг постачання газу неможливе по нормам споживання газу для

споживачів, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу;

д) здійснити перерахунок кількості та вартості спожитого газу по нормам споживання неможливо, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу, за даними якого ведеться облік.

Відповідач ТОВ «Київоблгаз Збут» на звернення позивачів з приводу перерахунку спожитого газу листами від 16 лютого 2018 року, 22 лютого 2018 року, 13 березня 2018 року, 19 березня 2019 року, 28 березня 2020 року фактично відмовлявся зробити такий перерахунок у зв`язку з тим, що:

а) здійснити перерахунок кількості та вартості спожитого газу по нормам споживання неможливо, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу;

б) обов`язок встановлення індивідуального лічильнику газу покладено на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»;

в) нарахування послуг постачання газу неможливе по нормам споживання газу для споживачів, тому що встановлений загальнобудинковий лічильник комерційного обліку газу.

Судом також встановлено, що у листі від 29 грудня 2017 року за № КО-10-ЛВ-6862-1217 ТОВ «Київоблгаз Збут» повідомило споживача ОСОБА_1 про те, що 01 липня 2017 року за адресою АДРЕСА_1 встановлено загальнобудинковий лічильник ВК-ТG16 № 34493367. Обсяги спожитого мешканцями будинку газу визначаються за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі (а.с.26-27, том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов`язання ТОВ «Київоблгаз Збут» здійснити перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з 01 вересня 2017 року і по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу в квартирі АДРЕСА_2 , за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII "Про ринок природного газу" ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про ринок природного газу" першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу").

Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України "Про ринок природного газу").

За частиною четвертою статті 18 Закону України "Про ринок природного газу" держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Стаття 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46 передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань, газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку, оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України, частина перша статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі за № 212/5836/17 дійшла висновку, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати, діяв з порушенням вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у справі за № 212/5836/17 зазначила, що у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна відокремити такі режими регулювання:

- до 20 січня 2018 року - за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620) та Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо;

- з 20 січня 2018 року - загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Щодо визначення обсягу спожитого газу споживачами до встановлення індивідуальних лічильників Велика Палата Верховного Суду у справі за № 212/5836/17 зазначила наступне.

Положеннями Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу.

З прийняттям цього Закону внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI "Про засади функціонування ринку природного газу" (який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям Закону "Про ринок природного газу"), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Однак як норми Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", так і норми Закону України "Про ринок природного газу" не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу.

Закон України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року.

Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу.

Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу:

- за даними лічильників газу;

- за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституційний Суд України виходить з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону "Про ринок природного газу" рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з принципом недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити:

- до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу;

- до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.

З огляду на необхідність забезпечення принципу високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу слід визнати, що односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", а значно ширше - в контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

23 березня 2016 року Кабінет Міністрів України як повноважний суб`єкт, прийняв постанову № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (далі - постанова № 203), що мала усунути неналежний стан правового регулювання у відносинах між постачальником та споживачем природного газу, який немає лічильника.

В подальшому 30 травня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 826/2507/18 про задоволення позову, зокрема, визнав протиправною та нечинною постанову № 203.

9 серпня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд та 27 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду залишили без змін рішення суду першої інстанції.

30 січня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 63 "Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами" (далі - постанова № 63), якою, зокрема, затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203.

21 лютого 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу у справі № 640/2305/19, якою забезпечив позов шляхом зупинення дії зазначених пунктів постанови № 63.

27 лютого 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 143 "Питання споживання природного газу" (далі - постанова № 143), яка за змістом відповідає нормам постанови № 63, однак дія яких була зупинена судом у справі № 640/2305/19. Зокрема, уряд у постанові № 143 затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203.

14 серпня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/2305/19 ухвалив рішення про часткове задоволення позову та визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 63.

13 листопада 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

10 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року.

13 лютого 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/13591/19 ухвалив рішення про задоволення позову та визнання протиправними дії Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 143.

2 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

8 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року.

Враховуючи зазначене, виникла прогалина у правовому регулюванні відносин щодо споживання населенням природного газу за відсутності лічильників (додатково див. пояснювальну записку до проекту Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про ринок природного газу" та інших законів щодо забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу.

У Конституції України встановлено, що Україна є соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13).

Конституційний Суд України в абз. 2 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 вказав, що "верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо".

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Велика Палата Верховного Суду вважає що, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів.

У Доповіді "Верховенство права", схваленій Європейською Комісією "За демократію через право" на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26.03.2011) (CDL-AD(2011)003rev) також зазначено, що держава зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути… проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (п. 44); юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними (п. 46); юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна дотримуватись узятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття "законні очікування") (п. 48).

Застосування норм споживання комунальних послуг не може погіршуватися невизначеністю дії нормативних актів, яким вони затверджуються.

Отже, у разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.

У постанові Верховного Суду у справі № 212/5836/17 зазначено, що у спірний період такими постановами Кабінету Міністрів України слід вважати:

- постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 01 лютого 2016 року і до 07 лютого 2019 року;

- постанову Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року;

- постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природного газу населенню з 07 березня 2019 року (і до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників).

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку.

За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі АТ «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» та ТОВ «Київоблгаз Збут» діяли з порушенням вищенаведених проаналізованих судом вимог законодавства, оскільки неправомірно відмовили у встановленні позивачам індивідуального лічильника газу у їхньому помешканні, про що просила позивач ОСОБА_1 у заяві від 13 жовтня 2016 року, та нараховували позивачам, як споживачам послуг з газопостачання, належні до сплати суми за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого 01 липня 2017 року АТ «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» у будинку, де мешкають позивачі, без згоди на це всіх власників квартир у багатоквартирному будинку, тобто з порушенням вимог закону та прав мешканців будинку.

За таких обставин, законними та обґрунтованими є вимоги позивачів про зобов`язання відповідачів встановити їм безкоштовно індивідуальний лічильник газу та зобов`язати відповідачів провести перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з 01 вересня 2017 року і по день встановлення у квартирі позивачів індивідуального лічильника газу, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання природного газу, що діяли у зазначений час, а не показниками загальнобудинкового вузла обліку газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки при розгляді справи судом було встановлено факт порушення відповідачами прав позивачів, що полягає у невстановленні їм за їхньою вимогою у квартирі індивідуального лічильника газу та нарахування позивачам плати за надані послуги з газопостачання за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу, на встановлення якого позивачі своєї згоди не надавали, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом зобов`язання АТ "Оператор газорозподільної системи Київоблгаз" встановити безкоштовно індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 споживачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та здійснити позивачам перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з 01 вересня 2017 року і до дати встановлення індивідуального лічильнику газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників в квартирі АДРЕСА_2 , а також зобов`язання ТОВ "Київоблгаз Збут" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з 01 вересня 2017 року і по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу в квартирі АДРЕСА_2 , за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Київоблгаз Збут» про те, що товариство не являється належним відповідачем за вимогами позивачів, колегією суддів відхиляються, оскільки товариство згідно ліцензії, виданої йому на підставі постанови НКРЕКП від 21.04.2017 року №527, здійснює діяльність з постачання природного газу, отримує від АТ «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» дані щодо об`ємів спожитого газу і обраховує вартість зазначених оператором ГРМ спожитих позивачами об`ємів газу згідно встановлених НКРЕКП тарифів для населення. Тобто, ТОВ «Київоблгаз Збут» безпосередньо займається як постачанням газу, так і обрахуванням вартості спожитих позивачами послуг за діючими тарифами, відтак, зобов`язання даного товариства здійснити перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ, починаючи з 01 вересня 2017 року і по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу в квартирі позивачів за вартістю газу по нормам споживання, що діяли в зазначений час, а не за показниками загальнобудинкового вузла обліку газу, є похідним від задоволення інших позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і необхідним для ефективного поновлення порушених прав позивачів, як споживачів послуг з газопостачання.

Інші доводиапеляційної скарги відповідача ТОВ «Київоблгаз Збут» не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду, викладеними у рішенні. При цьому,докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовано задоволено вимоги останніх шляхом зобов`язання ТОВ "Київоблгаз Збут" здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ.

Щодо апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року було задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз», ТОВ «Київоблгаз Збут» про зобов`язання встановити безкоштовно індивідуальний лічильник газу, перерахунок обсягів спожитого газу, починаючи з 01 вересня 2017 року і до дати встановлення індивідуального лічильника газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ.

03 квітня 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від позивачів надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вказане питання не було вирішено судом при ухваленні рішення. У вказаній заяві позивачі просили згідно заяви від 10 червня 2022 року стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі по 6 800 грн. на кожного позивача (а.с.72, том 2).

При перевірці доводів заяви позивачів про стягнення витрат на правничу допомогу, судом було встановлено, що 15 вересня 2020 року позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом. У змісті позовної заяви зазначили про те, що позивач має намір скористатись платною правничою професійною допомогою адвоката, вартість якої ще не узгоджена, але не менше 6 800,00 грн. Підтверджуючі документи будуть подані у встановлений законом строк.

Із матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2022 року позивачами суду надана копія договору № 10/09/20 року від 10 вересня 2020 року, який укладений ОСОБА_1 , ОСОБА_2 із адвокатом Салівон Д.О. (а.с.74-76, том 2).

У п.1.1.-1.5. договору зазначено, що клієнти доручають, а адвокат зобов`язується надати клієнтам професійну правничу допомогу у спорі з виконавцями комунальної послуги з постачання та розподілу природного газу.

За результатом судового розгляду у разі вирішення судом спору на користь клієнта та/або клієнтів останні зобов`язані солідарно сплатити адвокату гонорар у розмірі 13600,00 (тринадцять тисяч шістсот грн. 00 коп.) грн. Гонорар адвоката встановлюється у фіксованому розмірі.

Визначено попередню вартість послуг професійної правничої допомоги.

Строк надання послуг починається з моменту підписання даного договору та закінчується в будь-якому випадку 31 грудня 2024 року, якщо сторони не домовляться додатково про інше.

До договору доданий Акт наданих послуг від 22 лютого 2022 року (а.с.77, том 2).

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1, 2, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено ч.4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що передбачено частиною 3 статті 137 ЦПК України, а зазначена у договорі попередня вартість послуг професійної правничої допомоги не є належним підтвердженням надання таких послуг, окрім того у акті наданих послуг від 22 лютого 2022 року незазначений перелік послуг, виконаних робіт, здійснених витрат, та детальний опис робіт, наданих адвокатом.

За вищенаведених обставин висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачів витрат на правничу допомогу є законним та обґрунтованим.

Таким чином, ухвалюючи додаткове рішення, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 270 ЦПК України, яка встановлює порядок ухвалення додаткових рішень, та положень ст.ст. 133, 134, 141 ЦПК України, які визначають порядок стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, та, виходячи із ненадання позивачами належних доказів на підтвердження факту надання їм таких послуг адвокатом, обґрунтовано відмовив у стягненні з відповідачів на користь позивачів витрат на правову допомогу.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення, апеляційні скарги позивачів не містять.

З огляду на вищевикладене, додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року про відмову у стягненні з відповідачів на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 600,00 грн. є законним та обґрунтованим, і доводи апеляційних скарг позивачів висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення в оскарженій частині та додаткове рішення судом ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційних скарг сторін цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду в оскарженій частині та додаткового рішення суду без змін, а скарг ТОВ "Київоблгаз Збут", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» апеляційним судом не переглядалось, оскільки у цій частині воно не є предметом апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2023 року та додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: