Справа № 168/169/23 Головуючий у 1 інстанції: Хаврона О. Й.
Провадження № 22-ц/802/807/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей виконавчого комітету Старовижівської селищної ради, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення з житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення сплаченого авансу у зв`язку з нікчемністю правочину, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 18 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у поданому нею первісному позові зазначає, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом і витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За її згодою у 2021 році відповідачі вселились у даний будинок під умовою укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку. Частину узгодженої суми відповідач сплатив, іншу частину мав сплатити до травня 2022 року, але по сьогоднішній день не оплатив її, тому на час звернення до суду з вини відповідача договір купівлі-продажу будинку не укладений.

Відповідачі ігнорують неодноразові прохання виселитись з будинку, продовжують ним користуватись без відповідних правових підстав. На даний час в будинку проживають ОСОБА_3 , його дружина на неповнолітні діти.

Умовою вселення відповідачів в спірний будинок було придбання відповідачами цього будинку в майбутньому. Однак вважати таку умову попереднім договором купівлі-продажу підстави відсутні, оскільки не дотримано законодавчі приписи щодо письмової форми і нотаріального посвідчення такого договору.

Позивач стверджує, що відповідачі вселились в належний позивачу будинку за її згодою, тим самим набули право користування житлом. При цьому строк майнового сервітуту був визначений подією - сплатою усієї суми до травня 2022 року та укладенням в майбутньому договору купівлі-продажу.

Позивач зазначає, що є зареєстрованим власником будинку, відтак має право користуватись і розпоряджатись ним на власний розсуд. Договір купівлі-продажу на цей час не укладено, тому законних підстав для проживання в буднику відповідачі не мають, в добровільному порядку виселятись не бажають.

Відтак позивач, посилаючись на положення ст.ст.317, 319, 391, 401, 403 ЦК, згідно з якими власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення; а також на те, що вона як, зареєстрований власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд; договір купівлі-продажу на цей час не укладено, тому законних підстав для проживання в буднику відповідачі не мають, а в добровільному порядку виселятись не бажають, тому просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом виселення з нього відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник подали зустрічний позов до ОСОБА_1 про повернення сплаченого авансу у зв`язку з нікчемністю попереднього договору.

У зустрічному позові зазначається, що 17.12.2021 р. між ним та відповідачем ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_7 був укладений попередній договір предметом якого сторони визначили укладення в майбутньому договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до попереднього договору сторони домовилися укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу на попередньо узгоджену дату, після передачі в травні 2022 року другої частини коштів.

За попереднім договором сторони домовилися, що ОСОБА_3 та його сім`я 17 грудня 2021 року після передачі відповідачці коштів в розмірі 1289 доларів США (35 000 грн.) за курсом 27,15 грн., який закріплено на подальшу виплату коштів за будинок, вселяються в будинок в АДРЕСА_1 . Подальша виплата мала відбутися до травня 2022 року у сумі 2211 доларів США (60 000 грн.), після чого відповідачка зобов`язалась передати всі необхідні для продажу документи та укласти договір купівлі-продажу.

Відповідачка ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_3 , що вона даний будинок успадкувала після батьків і в неї є право власності на будинок, лише відсутній кадастровий номер на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

Перед переданням другої суми коштів ОСОБА_3 звернувся до сільського голови, щоб він надав інформацію стосовно документів на даний будинок, на що той повідомив, що в реєстрі речових прав права власності на будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Після цього ОСОБА_3 і не передав другої частини коштів та намагався вирішити дане питання із ОСОБА_1 та її дочкою ОСОБА_7 , проте нічого вирішили, оскільки відповідачка заявила, що сума переданих коштів в розмірі 1289 доларів США (35 000 грн.) не береться до уваги і вона ще хоче отримати за будинок кошти в сумі 250 000-200 000 тисяч гривень, або щоб ОСОБА_3 та його сім`я виселялися з будинку.

Також ОСОБА_3 05.11.2022 року звернувся із відповідною заявою в поліцію для вирішення даного спору.

Крім того, ОСОБА_1 були ним запропоновані різні варіанти вирішення даного питання, позивачка не погодилась, жодних документів на будинок так і не підготувала, а тому основний договір купівлі - продажу між сторонами не було укладено.

Посилаючись на положення ст. ст. 216, 220, 546, 570 ЦК України, відповідач ОСОБА_3 зазначає, що через недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а у разі його недійсності кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; виконання зобов`язання може забезпечуватися завдатком; завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке мало виникати на підставі договору купівлі- продажу будинку.

ОСОБА_3 стверджує, що оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ним грошова сума ОСОБА_1 у розмірі 1289 доларів США (35 000 грн.) є авансом, який підлягає поверненню позивачу, а не завдатком. Крім того, у зв`язку з тим, що порушення умов договору відбулося з вини відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , то вона повинна повернути аванс та додатково сплатити суму в розмірі авансу, тобто разом 2578 доларів США (70 000 грн.).

Отже, відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь аванс в сумі 1289 доларів США (35 000 грн.) та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь кошти в розмірі авансу в сумі 1289 доларів США (35 000 грн.).

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 18 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей виконавчого комітету Старовижівської селищної ради, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення відповідачів з житлового будинку задоволено повністю.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житлом шляхом виселення відповідачів та виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення сплаченого авансу у зв`язку з нікчемністю правочину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аванс в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн.

У решті позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення сплаченого авансу у зв`язку з нікчемністю правочину відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в дохід держави по 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору.

Ухвалено компенсувати (стягнути) за рахунок держави з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000 (чотири тисячі) грн витрат на надання правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням в частині часткового задоволення зустрічного позову, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає дане рішення в частині задоволення зустрічного позову незаконним та необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норми процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені зустрічного позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В даному судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та предсатавник позивача ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3 заперечив апеляційну скаргу.

Рішення суду першої інстанції в частині первісного позову не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачці за первісним позовом ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване 02.12.20200 р., підтвердженням чого є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (арк. спр. 6).

Сторони визнають те, що в грудні 2021 р. вони домовились про те, що позивач продає відповідачу житловий будинок.

На цій підставі у грудні 2021 р. відповідачі за згодою позивачки вселились в будинок, сплативши їй частину коштів в сумі 35000 грн, курс долара США становив 27,15 грн, та домовились, що решту коштів відповідачі сплатять позивачці до травня 2022 р.

Таке зобов`язання оформлено розпискою від 17.12.2021 р., в якій вказано таке: ОСОБА_3 передав ОСОБА_7 , яка є дочкою позивачки, суму в розмірі 1289 доларів США (35 000 грн) по курсу 27,15 грн, який закріплюємо на подальшу виплату коштів за будинок у АДРЕСА_2 . Подальша виплата буде в сумі 2211 грн (60 000 грн) до травня 2022 зобов`язуюсь виплатити залишок коштів (арк. спр. 7).

Також суду надано ще одну розписку, в якій вказано таке: «Я, ОСОБА_7 , отримала від ОСОБА_3 1289 дол США (35 000 грн). Це сума на виплату будинку у АДРЕСА_2 . Подальша виплата має складати 2211 дол США (60 000 грн). Після повної виплати коштів зобов`язуюсь передати документи на будинок ОСОБА_3 » (арк. спр. 52).

Отже, як встановлено з пояснень відповідача, ним фактично були передані кошти ОСОБА_1 в національній валюті України - 35 000 грн.

Договір купівлі-продажу будинку між сторонами не укладався і в даний час не укладений.

Інша частина коштів, що підлягала сплаті відповідно до домовленостей та розписки, відповідачами позивачці не передавалась.

Згідно з наданою суду інформацією відповідачі зареєстровані за адресою: ОСОБА_3 та неповнолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 - АДРЕСА_4 (арк. спр. 74,50,43,28,17-20), проте на момент подачі позовної заяви продовжували проживати у спірному будинку.

На письмову вимогу позивачки, факт отримання якої відповідач підтвердив, будинок відповідачі не звільнили (арк. спр.9).

У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом виселення відповідачів.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у поданому ним позові посилається на те, що сплачена ним позивачу сума коштів є саме завдатком, а тому підлягає поверненню в подвійному розмірі відповідно до вимог ст.571 ЦК, оскільки договір купівлі продажу домоволодіння не було укладено з вини саме позивачки. Договір є нікчемним у зв`язку з недотриманням вимоги про нотаріальне посвідчення договору. ОСОБА_3 просить стягнути аванс 1289 доларів США. (35 000 грн), а також та кошти в сумі авансу 1289 доларів США. (35 000 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч.1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Тобто, у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

За ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно з розписками, наданими суду, складених та підписаних ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (дочкою позивачки), ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_7 отримала грошову суму як передоплату за житловий будинок.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише усно домовилися укласти такий договір (договір купівлі-продажу будинку) у майбутньому, то суд дійшов висновку про те, що передана відповідачем ОСОБА_3 грошова сума у розмірі 35 000 грн, є авансом, який і підлягає поверненню.

Оскільки встановлено в судовому засіданні, що фактично розрахунок між сторонами за купівлю продаж будинку був проведений в національній валюті гривні, то з метою уникнення подвійного стягнення коштів в ході виконання рішення суду, суд вважав за необхідне стягнення на користь ОСОБА_3 авансу саме в національній валюті України гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом даної норми у випадку неукладення основного договору у строк обумовлений попереднім договором зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Відповідно фактично отримані за попереднім договором грошові кошти є авансом і підлягають поверненню особі, яка їх сплатила.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що зустрічний позов слід частково задовольнити і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аванс у розмірі 35 000 грн.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, де Велика Палата, залишаючи без змін судове рішення про стягнення сплаченого за попереднім договором авансу, зазначила, що з огляду на неукладення сторонами у передбачений попереднім договором строк договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові.

Такі ж висновки щодо необхідності стягнення авансового платежу за попереднім договором у випадку неукладення основного договору сформульовані у цілому ряді постанов Верховного Суду, зокрема: від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 755/29052/13-ц; від 27 травня 2020 року у справі № 757/76875/17-ц; від 15 липня 2020 року у справі № 205/5667/16-ц.

Авансовий платіж підлягає поверненню у будь-якому випадку незалежно від того, з вини якої сторони не був укладений договір.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, де Велика Палата зазначила, що виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (п.68).

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти не були передані позивачці ОСОБА_1 , а передані її дочці ОСОБА_7 , а тому не можуть бути стягнуті із ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки сторонами не заперечується факт передачі коштів у рахунок оплати згідно договору купівлі продажу будинку по АДРЕСА_1 , який належить позивачці. Дані обставини викладені позивачкою у позовній заяві. Так само покликання на те, що в розписці зазначено іншу адресу, не спростовує встановлених обставин щодо домовленостей про купівлю будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживала сім`я відповідачів. Позивака ОСОБА_1 підтвердила факт, що саме цей будинок був об`єктом майбутнього договору купівлі продажу.

Безпідставними також є доводи про те, що суд не залучив третьою особою дочку позивачки ОСОБА_7 , оскільки будь яких правовідносин між сторонами та ОСОБА_7 не виникало та рішення суду не впливає на права та обов`язки зазначеної особи.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, які ґрунтуються на встановлених обставинах справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 18 травня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді :