Справа № 694/886/23
провадження № 2/694/354/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

19.10.2023 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря судового засідання Матвієнко А. А., Литвин Н.М.,

представника позивачів ОСОБА_1 , (в режимі відоконференції)

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в інтересах яких діє адвокат Лабик Руслан Романович (адреса: вул. Сахарова, 33, оф. 501, м. Львів, 79026, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4 , тел. НОМЕР_4 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, , тел. , , , e-mail: , офіційна електронна адреса: https://sgtas.com.ua) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

в с т а н о в и л а:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Звенигородського районного суду Черкаської області 06.04.2023 року надійшов даний позов, у якому позивачі просять стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 :

-53 600,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина;

-151 520,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника;

-61 536,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.

Також стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 :

-26 800,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка;

-28 080,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого;

-16 464,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем.

Свій позов позивачі мотивують тим, що 22.12.2022 року близько 11 год. 20 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_5 , та рухаючись по автодорозі сполученням с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородського району Черкаської області, зі сторони с. Хлипнівка в напрямку с. Майданівка, проїжджаючи по заокругленні даної автодороги праворуч, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному для нього напрямку руху. В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Звенигородська БЛІЛ», де після огляду лікарів від госпіталізації відмовився, пасажир автомобіля «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув

на місці пригоди.

За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до ЄРДР за № 0000368.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_5 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 2348248, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Також станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_6 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 1649401, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ.

Таким чином, АТ «СГ «ТАС» (приватне) є належним відповідачем у справі та відповідає за заподіяну шкоду в повному обсязі незалежно від того, хто із водіїв винен в ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність обох водіїв застрахована у відповідача.

Представник відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне) Харченко О.Д. подав до суду відзив, в якому просив відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. У відзиві він зазначає, що по даній події ОСОБА_4 26.12.2022 року подав письмове повідомлення до АТ СГ «ТАС» (приватне) в якому зазначив, що причиною ДТП була ожеледиця із-за якої автомобіль винесло на зустрічну смугу. Також вказує, що до подання позову до суду ні позивачі, ні їх представник до АТ СГ «ТАС» (приватне) з відповідними заявами про страхові відшкодування не зверталися. Щодо факту перебування ОСОБА_3 на утриманні загиблого ОСОБА_6 , вважає, що ОСОБА_3 не має законного права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, оскільки факт не доведено. Щодо витрат на поховання вказує, що чек є не читаємим та до даного чеку не додано копій документів ФОП, яка його виписувала та фіскального чеку. Крім того, оскільки судове рішення по справі № 694/739/23 ще не прийнято, що унеможливлює встановлення факту цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4 внаслідок ДТП, то АТ СГ «ТАС» (приватне) не може провести страхові відшкодування позивачам по належних від страхової компанії обставинах, а отже з боку АТ СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивачів.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.05.2023 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Представником позивачів адвокатом Лабик Р.Р до Звенигородського районного суду через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про витребування доказів.

23.05.2023 року до Звенигородського районного суду разом з відзивом представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.06.2023 року клопотання представника відповідача задоволено та провадження у справі зупинено до розгляду кримінального провадження № 694/739/23.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 27.06.2023 року апеляційну скаргу представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. задоволено, ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.06.2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.07.2023 року справу передано для розгляду судді Федорець С.В.

Розпорядженням керівника апарату ОСОБА_7 від 11.07.2023 року № 174 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи згідно протоколу зборів суддів № 11 від 10.07.2023 року, у зв`язку з тим, що Рішенням ВРП від 10.07.2023 року суддю Федорець С.В. відсторонено від здійснення правосуддя.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.07.2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.

02.08.2023 року представником відповідача до суду подано заяву про слухання справи без участі представника АТ «СГ «ТАС» (приватне). Свій відзив на позовну заяву підтримує повністю та просить врахувати при винесенні рішення в справі.

03.08.2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Лабик Р.Р. подав до суду заяву про участь у всіх судових засіданнях по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

03.08.2023 року ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області заяву адвоката Лабика Р.Р. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.08.2023 року у задоволенні клопотання представника позивачів адвоката Лабика Р.Р. про витребування доказів відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

05.09.2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Лабик Р.Р. подав до суду клопотання про уточнення позовних вимог та надав уточнену позовну заяву про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

26.09.2023 року розгляд справи відкладено на 19.10.2023 року, так як не закінчився строк для подання відзиву на уточнені позовні вимоги.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

У суді встановлено, що 22.12.2022 року близько 11 год. 20 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN CADDY» д.н.з. НОМЕР_5 , та рухаючись по автодорозі сполученням с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородського району Черкаської області, зі сторони с. Хлипнівка в напрямку с. Майданівка, проїжджаючи по заокругленні даної автодороги праворуч, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному для нього напрямку руху. В наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Звенигородська БЛІЛ», де після огляду лікарів від госпіталізації відмовився, пасажир автомобіля «OPEL COMBO» д.н.з. НОМЕР_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до ЄРДР за № 0000368.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 27.12.2022 року Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний актовий запис № 390 від

27.12.2022 року. Місце смерті - с. Хлипнівка - с. Майданівка Звенигородський район Черкаська область.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 312 від 23.12.2022 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , причина смерті: пасажир легкового автомобіля потерпів внаслідок зіткнення з легковим автомобілем.

Відповідно до довідки № 14 від 05.01.2023 року, виданої виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , разом з сином - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 від 27.12.2022 року), вели спільне господарство та знаходилась на його утриманні.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали шлюб 14.05.1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 10, місце реєстрації: виконком Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області. Прізвище дружини, після реєстрації шлюбу, змінилося на - « ОСОБА_9 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 від 06.02.1982 року, ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьками записані: ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Відповідно до відповіді Катеринопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.03.2023 року № 23/32.3-04-05, в архіві Катеринопільського відділу держаної реєстрації актів виявлено актовий запис про шлюб № 27 від 08.09.2001 року, складений Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримував пенсію по 2 групі інвалідності. З грудня 2021 року по листопад 2022 року розмір пенсії становить 66381,12 грн.

Згідно довідки про доходи № 3410 4746 2173 1403, виданої пенсіонеру ОСОБА_3 , в тому, що вона дійсно перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області (Катеринопільський відділ) і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року складає 45928, 82 грн.

Відповідно до заяви про відмову від частки страхового відшкодування від 09.01.2023 року, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відмовилася від своєї частки страхового відшкодування (моральної шкоди), яке їй належить внаслідок ДТП, де загинув її батько ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП сина позивачки, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

За статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що

сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання

відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Щодо розрахунку шкоди яку просять стягнути позивачі суд зазначає наступне.

Суд погоджується з розрахунком позивачів щодо відшкодування витрат на поховання і надані на підтвердження вказаних витрат докази вважає належними.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами Позивача-1 щодо стягнення на її користь 53 600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з урахуванням частки від якої відмовилась ОСОБА_13 ( ОСОБА_10 ). Так моральна шкода нерозривно пов`язана із особою. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Разом з тим у

даному випадку зміст обов`язку не визначено на вказаних підставах.

Відтак стягненню на користь Позивача-1 у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає 26 800,00грн.

Щодо страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника, суд дійшов наступного висновку.

За змістом статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, особам з інвалідністю на строк їх інвалідності. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Під час розгляду справи встановлене, що позивач ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, тобто непрацездатною особою, і розмір її пенсії за грудень 2022 року, що передував смерті її сина складав 3828,39 грн. і дана сума є більшою аніж прожитковий мінімум встановлений на 2022р., яка на день смерті ОСОБА_6 складала 2093,00грн.

Дохід загиблого ОСОБА_6 складав 5699,76 грн. на місяць. Відомостей про інші доходи ОСОБА_6 суду позивачем не надано.

На підтвердження факту перебування на утриманні позивач надала довідку Єрківської селищної ради від 05.01.2023 року про проживання без реєстрації разом з померлим.

В вищевказаній довідці міститься додаткова інформація, що позивачка проживала разом з померлим та була на його утриманні до дня його смерті та вели спільне господарство.

Однак, за відсутності вимог позивача про встановлення факту її перебування на утриманні у померлого ОСОБА_6 в цьому позові, а також рішення суду про встановлення такого факту, яке б набрало законної сили до пред`явлення цього позову, суд вважає недоведеним належними і допустимими доказами факту перебування позивача ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_6 .

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

У постанові від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц Верховний Суд дійшов аналогічних висновків.

Через що вимоги про відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Відтак, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі в сумі 2541,24 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 530, 625-628, 638, 651, 653, 1048, 1049, 1050, 1054 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в інтересах яких діє адвокат Лабик Руслан Романович (адреса: вул. Сахарова, 33, оф. 501, м. Львів, 79026, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4 , тел. НОМЕР_4 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, , тел. , , , e-mail: , офіційна електронна адреса: https://sgtas.com.ua) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,- задоволити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина у розмірі 26 800,00 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка у розмірі 26 800,00 грн.; витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, пов`язаного із похованням потерпілого у розмірі 28 080,00 грн., а всього 54880,00 грн.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»» (адреса: проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь держави судовий збір в сумі 2541,24 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на

апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2023.

Суддя Д.І. Сакун