Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Ільницький С.М., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою у якій просить видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановивши наступні тимчасові заходи обмеження прав для кривдника та покладення на нього обов`язків:

- заборонити перебувати в місці спільного проживання із постраждалою особою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань ближчу ніж 100 метрів до постраждалої особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися із постраждалою особою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв?язку особисто та через третіх осіб із постраждалою особою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що її зять ОСОБА_2 систематично застосовує до неї домашне насильство, зокрема: постійно погрожує фізичною розправою, систематично виражається у її сторону нецензурною лайкою, у зв?язку із чим неодноразово зверталася до правоохоронних органів через що 24.09.2023 року було видано терміновий заборонний припис ОСОБА_2 відносно заявниці.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.10.2023 року

прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

25.10.2023 до суду від адвоката Ільницького С.М. поступила заява про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит із Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області, з доказами направлення заінтересованій особі.

В судове засідання 25.10.2023 заявник ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, 25.10.2023 до суду від представника заявника адвоката Ільницького С.М. надійшла заява, згідно якої просив розглянути заяву без участі заявника та її представника, вимоги заяви підтримують та просять задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання 25.10.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. ч. 9, 11 ст.128 ЦПК України. Водночас, 25.10.2023 до суду від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просив справу розглядати без його участі та проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису не заперечив.

Згідно приписів ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Враховуючи подані заяви, у відповідності до частини 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Cудом встановлено, що ОСОБА_2 є чоловіком дочки заявниці ОСОБА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 22.03.2022 №2106- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 01.07.1981 р. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , і що її батьками записані батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 , записи у свідоцтві здійснено російською мовою.

Крім того, копією свідоцтва про про шлюб серія НОМЕР_2 від 11.06.2015 року підтверджується, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб 11 червня 2015 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківськогоміського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №647. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_6 », дружини « ОСОБА_7 » (а.с. ).

24.09.2023 заст. ком. взводу роти ТОР УПП в Закарпатській області ДПП було винесено терміновий заборонний припис серія АА №211369 від 24.09.2023 року стосовно ОСОБА_2 , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, а саме 24.09.2023 о 18.40 год. ОСОБА_2 умисно висловлював погрози, образи в бік своєї тещі ОСОБА_1 , 1958 р.н., які проживають разом за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний припис винесено стосовно постражданої особи ОСОБА_1 . Заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб, з 19 год. 00 хв. 24.09.2023 та діє до 19 год. 00 хв. 04.10.2023.

З відповіді на адвокатський запит із Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області від 24.10.2023 слідує, що згідно даних Інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України» Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 двічі викликала працівників поліції з приводу застосування до неї домашнього насильства зі сторонни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 /, а саме: журнал ЄО № 15414 від 24.09.2023; журнал ЄО № 15436 від 25.09.2023 року.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів:

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Частиною 1 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145).

Відповідно до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення насильства відповідно до Закону.

Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як встановлено судом ОСОБА_1 звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису посилається на те, що ОСОБА_2 її зять, систематично застосовує до неї домашне насильство, постійно погрожує фізичною розправою, виражається у її сторону нецензурною лайкою. На підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, до матеріалів справи долучено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 серія АА №211369 від 24.09.2023 року, який був винесений строком на 10 діб та відповідь на адвокатський запит, з якого слідує, що ОСОБА_1 двічі здійснювала виклики в поліцію щодо домашнього насильства ОСОБА_2 .

У пункті 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Таким чином, наведеними вище доказами підтверджується, що факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного характеру стосовно матері його дружини ОСОБА_1 .

Суд розцінює вищенаведені дії ОСОБА_2 по відношенню до заявниці ОСОБА_1 , як прояв психологічного насильства та приходить до висновку, що є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», врахувуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці, та пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

За статтею 3 Європейської Конвенції Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.

Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці про необхідність застосування обмежувального припису відносно ОСОБА_2 по відношенню до метері його дружини ОСОБА_1 , з метою запобігання загрозі продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, для забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів заявниці, та приходить до висновку про задоволення заяви в цій частині та доцільність встановлення такого обмежувального припису тривалістю у два місяці, у зв`язку із чим заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2ст. 350-8 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 1, 3, 21, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268, 350-2, 350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), строком на 2 (два) місяці, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження:

- заборонити перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатися на відстань ближчу ніж 100 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити особисто та через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Про ухвалене рішення повідомити уповноважений підрозділ Ужгородського РУП ГУНП у Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10а) для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Ужгородської міської ради Закарпатської області (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3) та Ужгородську районну державну адміністрацію Закарпатської області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Загорська, 10).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного рішення суду 25 жовтня 2023 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило