Справа № 177/326/20
Провадження № 2/177/8/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участю

секретаря судового засідання Дятел К.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик Олександр Петрович, про визнання недійсним заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилався на те, що 01.01.2009 ОСОБА_6 уклала з СФГ «Ромнана» договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,560 га, розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, належної їй на праві власності на підставі держаного акту ІІ-ДП № 135130, виданого Новопільською сільською Радою народних депутатів 01.03.2001. Термін дії договору складає 15 років з моменту його державної реєстрації.

Утриманням, використанням та доглядом за зазначеною земельною ділянкою після отримання її в оренду до теперішнього часу здійснюється СФГ «Ромнана», головою якого є ОСОБА_4 .

17.05.2011 ОСОБА_6 склала заповіт яким заповіла ОСОБА_4 належну їй земельну ділянку загальною площею 5,560 га, розташовану на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 позивач 13.05.2019 звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулика О.П. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за вказаним вище заповітом, однак постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки заповіт складений ОСОБА_6 17 травня 2011 року скасовано новим заповітом складеним ОСОБА_6 12 грудня 2017 року на все належне їй майно на користь іншої особи.

Вважає, що заповіт від 12.12.2017 складений ОСОБА_6 є недійсним, оскільки за життя ОСОБА_6 зловживала алкоголем, що впливало на її свідомість на фоні тривалої багаторічної залежності від спиртного, та здобула тяжку хворобу, від якої тривалий час лікувалася та, вірогідно, померла. 01.11.2011 ОСОБА_6 звернулася до позивача із заявою про видачу орендної плати за землю авансом до 2025 року, у зв`язку з необхідністю придбання медичних засобів для лікування. Крім того, заповіт від 17.05.2011 складався та посвідчувався нотаріально за місцем проживання ОСОБА_6 , у зв`язку з її хворобою, тобто вже на той момент вона перебувала у стані, який не дозволяв їй навіть з`явитися до місця роботи нотаріуса.

Вважає, що хвороба ОСОБА_6 впливала на її психічний стан та призвела до неможливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тому числі і на момент складення оспорюваного заповіту (12.12.2017) , що мало місце незадовго (за 13 днів) до її смерті.

Таким чином, вказує, що позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки вказаним заповітом від 12.12.2017 порушено його законні права та інтереси щодо набуття права на спадщину в частині вище зазначеної земельної ділянки.

Просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. 12.12.2017 за реєстровим №2360.

Ухвалою судді від 13 квітня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду від Приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулика О.П. та з КП «Центральна міська лікарня Покровської міської ради Дніпропетровської області», витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 42-43 т. 1).

12 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому вказувала на те, що відповідач ОСОБА_5 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 21.06.2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, успадкував земельну ділянку площею 5,5600 га, розташовану на території Новопільської сільської рада Криворізького району Дніпропетровської області.

Заповіт, на підставі якого відповідачем успадковано вказану земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Кулик О.П. 12.12.2017 за реєстровим номером 2360, яким було скасовано заповіт від 17.05.2011, яким ОСОБА_6 заповіла спірну земельну ділянку позивачу.

Вказує, що посилання позивача на те, що ОСОБА_6 нібито зловживала алкоголем, що впливало на її свідомість на фоні тривалої багаторічної залежності від спиртного, та здобула тяжку хворобу, від якої тривалий час лікувалася та вірогідно померла, є виключно суб`єктивними припущеннями з боку позивача, що не має нічого спільного із об`єктивною реальністю та в свою чергу не може слугувати підставою для визнання недійсним заповіту. Вказує, що позивачем в позовній заяві не зазначено жодної підтвердженої належним чином та допустимим доказами обставини, яка б свідчила про те, що на момент посвідчення заповіту від 12.12.2017 ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та/або не могла керувати ними.

Крім того, вказує, що відповідач перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_6 з березня 2015 року, вони вели спільне господарство та проживали разом. З урахуванням цього саме відповідачу ОСОБА_6 заповіла усе своє майно згідно оскаржуваного заповіту. При цьому будь-яких психічних захворювань, які б впливали на волевиявлення ОСОБА_6 остання не мала, все своє життя остання ніколи не перебувала на обліку у лікарів нарколога, психіатра тощо.

Також, зазначає, що та обставина, що спірна земельна ділянка на умовах оренди перебуває у користуванні СФГ «Ромнана», головою якого є позивач, жодним чином не стосується дійсності заповіту від 12.12.2017.

Таким чином, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. У задоволені позовних вимог просила відмовити (а.с. 123-126 т. 1).

15 червня 2020 року представник позивача ОСОБА_7 подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказував, що всупереч твердженням відповідача у відзиві на позовну заяву, в позовній заяві наведено декілька доводів, які свідчать про те, що ОСОБА_6 мала алкогольну залежність і тривалий час хворіла та лікувалася. Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а оспорюваний заповіт був складений 12.12.2017, тобто менш ніж за два тижні до її смерті.

Також, вказує, що причиною складання ОСОБА_6 17.05.2011 заповіту, став той факт, що між заповідачем та СФГ «Ромнана» ще 01.01.2009 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,560 га, розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Термін дії якого складає 15 років з моменту його державної реєстрації. Утримання, використання та догляд за вказаною земельною ділянкою після отримання її в оренду до теперішнього часу здійснюється СФГ «Ромнана», головою якого є позивач. Договір оренди чинний до 04.03.2025.

Вважає, що даний факт має значення для відстеження хронології події, які передували складанню заповітів ОСОБА_6 , та для пояснення того, яким чином були порушені цивільні права та інтереси позивача, і чому він зацікавлений у відновленні попереднього заповіту ОСОБА_6 ..

Таким чином, вказує, що відзив, наданий представником відповідача не містить належних та допустимих доказів на підтвердження його правової позиції щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову (а.с. 140-141 т. 1).

21 жовтня 2020 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 20).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні, кожен оремо, позовні вимоги позивача не визнали, у задоволені позовних вимог позивача просили відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик О.П. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. При вирішенні спірного питання покладався а розсуд суду (а.с. 110 т. 2)

Суд, вислухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.19 т.1).

За життя ОСОБА_6 була власником земельної ділянки загальною площею 5,560 га, кадастровий номер 030010503, розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на підставі держаного акту ІІ-ДП № 135130, видного Новопільською сільською Радою народних депутатів 01.03.2001 (а.с. 9-11 т.1).

01.01.2009 між ОСОБА_6 та СФГ «Ромнана», в особі голови господарства ОСОБА_8 , укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, який зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ОП центру Державного земельного кадастру у книзі записів реєстрації договорів оренди землі 03.03.2010 за №.39. Термін дії договору складає 15 років з моменту його державної реєстрації (п. 3.1. розділу 3 договору) (а.с. 12-15 т.1).

17 травня 2011 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 1566, згідно якого належну їй на праві особистої власності земельну ділянку площею 5,560 га, розташовану на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4 позивачу по справі (а.с. 92 т.1).

Після смерті ОСОБА_6 позивач ОСОБА_4 13.05.2019 звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулика О.П. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 90 т.1).

Постановою від 13.05.2019 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт зроблений ОСОБА_6 на його користь, посвідчений 17 травня 2011 року за реєстровим № 1566 приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П., скасовано новим заповітом на все майно, зробленим ОСОБА_6 на користь іншої особи, посвідченим 12 грудня 2017 року ним, приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П., за реєстровим № 2360, на підставі якого 06 серпня 2018 року за реєстровим № 1331 видано свідоцтво про право на спадщину щодо житлового будинку (а.с. 21, 90-95 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Дійсно, 12 грудня 2012 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все їй майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповідала ОСОБА_5 відповідачу по справі, заповіт посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2360, що підтверджується копією заповіту (а.с. 70 т. 1).

На підставі вказаного заповіту приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. видано ОСОБА_5 06.08.2017 свідоцтво про паво на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в реєстрі за № 1331, та 21.06.2019 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,5600 га, розташовану на території Новопільської сільської рада Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстроване в реєстрі за № 706, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 6/2018 заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55-117 т. 1) .

Підстави недійсності заповіту встановлені ст. 1257 ЦК України. Так, згідно частини другої цієї статті визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Позивач як на підставу недійсності заповіту складеного ОСОБА_6 12.12.2017 посилається, на те, що ОСОБА_6 дуже хворіла, хвороба впливала на її психічний стан та призвела до неможливості усвідомлювати свої дії та керувати ними під час складання спірного заповіту, про що в судовому засіданні також вказував представник позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За змістом ст. ст. 202, 204 ЦК України правочин, різновидом якого є заповіт, є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, особа під час складення заповіту перебуває у стані «фактичної недієздатності».

При цьому слід врахувати, що в контексті ч. 1 ст. 225 ЦК заповідач має страждати тяжким психічним розладом, а не будь-якою іншою хворобою. Сама собою обставина, що заповіт складений у період, коли заповідач систематично хворів, перебував у нестабільному стані здоров`я, не міг себе самостійно обслуговувати, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким розладом здоров`я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо висловити свою волю.

Отже, закон не пов`язує наявність хвороби із нездатністю особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Перебування заповідача у хворобливому, навіть тяжкому стані, не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 13 від 08.07.2021 року, проведеної експертами КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, ОСОБА_6 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 року страждала синдромом порушеної свідомості, за своїм психічним станом на той момент не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 9-11 т. 2).

Із висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 2 від 14.02.2023 року, проведеної судовими експертами Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», вбачається, що ОСОБА_6 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 на будь-яке хронічне психіатричне захворювання не страждала. Також у цей час у неї не було і ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_6 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 82-84 т. 2).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,суду пояснили, що вони були знайомі з ОСОБА_6 , спілкувалися з нею, вона хворіла на сахарний діабет, однак вони ніколи не бачили, щоб вона вживала спиртне. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, її поховав співмешканець ОСОБА_5 .. Також, свідок ОСОБА_10 вказував, що ОСОБА_6 бачив та спілкувався з нею приблизно за півтора місяці до смерті, вона була здорова. Свідок ОСОБА_9 вказувала, що ОСОБА_6 за тиждень «злягла», однак вона була при здоровому глузді, всіх впізнавала до смерті.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснила, що висновок експертів від 08.07.2021 року в частині того, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту 12.12.2017 року страждала синдромом порушеної свідомості та не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, був зроблений експертами на підставі матеріалів цивільної справи та медичної документації. При цьому експерти враховували тяжкість її соматичного стану при виписці з КП «Центральна міська лікарня Поокровської міської ради Дніпропетровської області» 01.12.2017, що могло бути причиною розвитку енцефалопатії (порушення роботи головного мозку). При цьому комісія враховувала дані отримані при огляді лікарем терапевтом 22.12.2017 , згідно яких стан ОСОБА_6 погіршився, продуктивному контакту недоступна .

Натомість, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив, що при складені висновку 14.02.2023 експерти керувалися матеріалами цивільної справи, медично документацією, в тому числі і довідками наданими КП «Центральна міська лікарня Покровської міської ради Дніпропетровської області», відповідно до яких дійшли висновку, що ОСОБА_6 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 на будь-який психічний розлад не страждала, могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. При цьому згідно даних медичної документації, яка дослужувалася експертами, ОСОБА_6 оглянута лікарем 23.11.2017 (за 19 днів до складання та підписання заповіту) та 22.12.2017 (10 днів після складання заповіту та за 3 дні до смерті). В період складання та підписання заповіту будь-яких записів про її огляд та обстеження медичними працівниками немає. За таких обставин комісія дійшла висновку, що саме в момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 ОСОБА_6 на будь-яке психічне захворювання не страдала та у цей період часу у неї не було ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану.

Щодо відсутності ознак розладу психічної діяльності спадкодавця незадовго до смерті вказувала і свідок ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд, оцінюючи сукупність наведених доказів вважає, що на час складання і посвідчення заповіту 12.12.2017 ОСОБА_6 повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами позовних вимог про визнання заповіту складеного ОСОБА_6 12.12.2017, посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. за реєстровим №2360 на користь ОСОБА_5 , в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України:

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 30.10.2023.

Суддя Г.Г. Строгова