БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1062/23
Провадження № 2/730/265/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Стрижак Я.О.

представника позивача - адвоката Хлопузяна Р.Д. (в режимі відеоконференції)

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь борг за договором позики від 15.03.2021р. у розмірі 548529,00 грн, що еквівалентно 15000 доларів США. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 15 березня 2021 року між ними було укладено у письмовій формі договір позики, в якому сторони визначили розмір позики в 405600 грн, що на день підписання договору за курсом НБУ складає 15000 доларів США, з кінцевою датою повернення 15.06.2021р. у національній валюті в сумі, яка на день повернення буде еквівалентна 15000 доларів США за курсом НБУ. Вказану суму коштів позивач надав відповідачці згідно підписаного ними акту приймання-передачі від 15.03.2021р., але відповідачка свої позикові зобов`язання не виконала й у встановлений договором строк і до цього часу кошти позивачу не повернула, що є порушенням зобов`язання позичальником та, відповідно, порушенням прав позикодавця. На момент звернення до суду з даним позовом сума позики в 15000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ становить 548529,00 грн, яку й просить стягнути з відповідачки в примусовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі й просив їх задовольнити з вищевказаних підстав, наполягаючи на стягненні заборгованості в національній валюті. Пояснив, що на даний час відповідачка жодної суми з позичених коштів не сплатила й не робила ніяких спроб для цього, з питанням реструктуризації заборгованості до позивача не зверталася, в зв`язку з чим наразі відсутні підстави для відстрочення чи розстрочення заборгованості, застосування процедури медіації, про які позивач готовий вести перемовини з відповідачкою після ухвалення судового рішення. Зазначає, що позивач не має наміру нажитися на відповідачці, оскільки окрім суми основного боргу, не просить стягувати неустойку та передбачені ст.625 ЦК України компенсаційні втрати.

Відповідачка відзиву на позов не подала, в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, зазначивши, що заборгованість за договором позики від 15.03.2021р. виникла в зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Пояснила, що гроші в ОСОБА_2 позичала її невістка ОСОБА_3 на придбання для неї будинку, але в подальшому із-за прострочки платежів 15 березня 2021 року вона з ОСОБА_2 переуклали договір позики на суму еквівалентну 15000 доларів США, хоча фактично цієї суми коштів вона не отримувала, проте відповідні документи про одержання грошей підписала добровільно. Від боргового зобов`язання не відмовляється, має намір працевлаштуватись, повертати позику частинами й вирішити питання відстрочки чи розстрочки виконання, так як одноразово сплатити заборговану суму не має фінансової можливості.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і своєчасно.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (принцип свободи договору).

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч.1). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2).

Ця норма кореспондується з приписами ст.524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Із системного аналізу вищенаведених правових норм слідує, що виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. В такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2021 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено в простій письмовій формі договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику для задоволення його власних потреб у безпроцентну позику грошові кошти готівкою в національній валюті (гривнях) у розмірі 405600 грн, що на день укладення цього договору за курсом НБУ складає 15000 доларів США (п.1.1-3.2); позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту підписання акту прийому-передачі грошей (п.3.3); строк надання позики становить три місяці з моменту передачі грошей позичальнику й кінцевою датою повернення позики є 15 червня 2021 року (п.4.1-4.2); позичальник зобов`язується повернути отриману позику готівкою шляхом підписання акту прийому передачі грошових коштів у визначений договором строк; позика має бути повернута в національній валюті в сумі, що на день повернення буде еквівалентна 15000 доларів США за курсом НБУ (п.5.1); при порушенні позичальником строку повернення позики він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від залишку несплаченої суми за кожний день прострочення повернення грошових коштів (п.6.2).

Згідно акту приймання-передачі від 15 березня 2021 року, що є Додатком №1 до даного договору позики від 15.03.2021р., ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла, гроші в сумі 405600 грн, що еквівалентно 15000 доларів США.

Відтак, зазначені документи засвідчують факт отримання відповідачкою від позивача визначеної у них суми грошей, містять дату одержання коштів та зобов`язання про їх повернення, що свідчить про належне виконання позикодавцем своїх договірних зобов`язань по наданню позичальнику обумовленого розміру позики.

Заперечення ж ОСОБА_1 факту отримання від ОСОБА_2 грошей за договором позики та актом приймання-передачі від 15.03.2021р. є безпідставними, оскільки не підтверджені жодними доказами, тоді як вказаний акт підписаний обома сторонами договору й справжність та добровільність проставлення їх підпису на документі не оспорюється ними в судовому засіданні. При цьому, відповідачка також не надала суду ніяких доказів і не обґрунтувала своїх доводів про іншу правову природу укладеного між сторонами правочину.

Водночас, ОСОБА_1 свої грошові зобов`язання своєчасно не виконала, отримані позикові кошти у розмірі, порядку та строк, що визначені вказаним договором позики, ОСОБА_2 не повернула, що підтверджується відсутністю підписаного між сторонами акту прийому- передачі, визначеного п.5.1 договору, та не оспорюється відповідачкою.

Принагідно, ОСОБА_1 всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх позикових зобов`язань та спростування позовних вимог, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення заборгованості за договором позики.

Станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду (21 вересня 2023 року) офіційний курс гривні до долара США становив 36,5686 грн за 1 долар США.

В зв`язку з цим, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 15.03.2021р., складає 548529,00 грн (15000 х 36,5686).

Наведений висновок суду також узгоджується з усталеною практикою касаційного суду за схожих обставин (постанови Верховного Суду від 23.09.2020р. у справі №357/5634/18, від 05.11.2020р. у справі №531/251/19).

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_2 є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним при подачі заяви судовий збір в сумі 5485,29 грн.

Одночасно суд роз`яснює сторонам, що в разі досягнення відповідних домовленостей вони не позбавлені можливості укласти мирову угоду в процесі виконання, звернутися з заявою про відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення в порядку, передбаченому ст.434, 435 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.6, 11, 15, 16, 192, 524, 526, 530, 533, 545, 610-612, 625-629, 1046-1051 ЦК України, ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (боргу) за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 березня 2021 року в сумі 548529,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений ним при подачі заяви судовий збір в сумі 5485,29 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець