КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7885/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», подану представником Лоба Андрієм Миколайовичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ТОВ «ФК «Паріс»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просило суд: стягнути з відповідача на користь товариства 3% річних в розмірі 3 640, 26 доларів США, 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 4 673, 83 грн та інфляційні втрати в розмірі 9 784, 98 грн за період з 16 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11 жовтня 2006 року між Акціонерним товариством банк «Київ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 112 про надання кредиту. Відповідно до умов даного договору банк надав клієнту кредит в розмірі 70 000 доларів США, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором.

Так, банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 лютого 2011 року у справі №2-363/11 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 408, 87 доларів США, штрафні санкції у розмірі 50 062, 10 грн та судовий збір в розмірі 1 820 грн.

Позивач вказував, що в подальшому 14 листопада 2019 року між ПАТ «Акціонерний банк «Київ» та ТОВ «ФК «Паріс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 14/11-2019/1, за яким ТОВ «ФК «Паріс» набуло право вимоги за кредитним договором №112 від 11 жовтня 2006 року.

У позові зазначено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому товариство звернулось до суду за захистом своїх порушених прав та стягнення нарахованих на підставі положень ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» - Лоба А.М. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що з тексту позовної заяви та доданих розрахунків вбачається, що розрахунок заборгованості здійснено виходячи з суми боргу, встановленої рішенням суду у справ №2-363/11 та обмежено загальним строком позовної давності у три роки, а інших розрахунків чи заперечень на наданий стороною позивача розрахунок надано не було.

Апелянт вказує, що жодних сплат на виконання договору з 16 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 здійснено не було.

Разом з тим, не погоджується апелянт й з висновком суду першої інстанції щодо переходу права вимоги та можливості нарахування 3% річних та індексу інфляції лише після переходу права вимоги, тобто після 14 листопада 2019 року, оскільки до нового кредитора переходять всі права в тому обсязі, що існували на момент переходу цих прав. Додатково вказане право передбачено й умовами договору від 14 листопада 2019 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Паріс» наголошує, що пред`явлення чи не пред`явлення виконавчого листа до виконання не впливає на право товариства звернутись до суду з вимогою про стягнення 3% річних та індексу інфляції, оскільки така вимога носить компенсаційний, а не штрафний характер відносно відповідача.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ФК «Паріс» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 112 про надання кредиту (а.с.8-11).

Заочним рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 лютого 2011 року у справі №2-363/11 позовні вимоги ПАТ «АКБ «КИЇВ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «КИЇВ» заборгованість за кредитним договором №112 від 11 жовтня 2006 року у розмірі 40 408, 87 доларів США, що станом на 01 грудня 2010 року за офіційним курсом НБУ становить 321 375,78 грн, з яких заборгованість по кредиту 20 483,93 доларів США, що становить суму 162 594,05 грн, прострочена заборгованість по кредиту 12 817 доларів США, що становить суму 101 741,34 грн, заборгованість по сплаті відсотків 7 108,87 доларів США, що становить суму 56 430,21 грн, та штрафні санкції в сумі 50 062,10 грн, з яких пеня за несвоєчасне повернення кредиту становить суму 37 994, пеня за несвоєчасне повернення відсотків становить суму 12 067,82 грн, а також стягнуто судовий збір в розмірі 1 820 грн (а.с.12-13).

Судом також було встановлено, що 14 листопада 2019 року між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 14/11-2019/1 (а.с.14-23).

Відповідно до п. 1. Договору про відступлення прав вимоги, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами застави та договорами іпотеки з відповідними змінами та доповненнями до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим Договором.

Встановлено, що пунктом 2 Договору про відступлення прав вимоги визначено, що сторони домовились, що права вимоги включають всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення, а також всі похідні вимоги з цих договорів або такі, що випливають з них, в тому числі, але не виключно: вимоги по нарахуванню та стягненню процентів, неустойки, штрафів, індексу інфляції, трьох відсотків річних та/або збитків, вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги по отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів, права, що випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та передане стягувачу в погашення боргу, мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права кредиторів, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, права на отримання повернутих (невикористаних) авансових внесків, сплачених судових зборів тощо.

За умовами п. 14 Договору визначено, що Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору №14/11-2019/1 про відступлення прав вимоги (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами), договори, за якими відбувається відступлення права вимоги, зокрема, за Кредитним договором №112 від 11 жовтня 2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Паріс» стало правонаступником всіх прав та обов`язків стягувача ПАТ «Комерційний банк «Київ» за договорами, зазначеними в Додатку №1 до Договору, в тому числі і за Кредитним договором №112 від 11 жовтня 2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Паріс», мотивував своє рішення тим, що позивач в позовній заяві не обґрунтував період нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат. Також зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 перейшло до позивача лише 14 листопада 2019 року та відповідно умовами договору не передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період до укладення договору про відступлення права вимоги. Крім того, районний суд також зазначив, що позивач не надав суду доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання та відповідно не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження невиконання рішення суду. Вказано, що твердження позивача про невиконання відповідачем рішення суду не підтверджуються відповідними доказами, оскільки переуступка права вимоги не є беззаперечним доказом існування заборгованості за кредитним договором та за рішенням суду. Враховуючи зазначене, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання рішення суду відповідачем, то суд не вбачав підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст.6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлене, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст.1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1 статті 517 ЦК України).

Так, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ФК «Паріс» стало правонаступником всіх прав та обов`язків стягувача ПАТ «Комерційний банк «Київ» за договорами, зазначеними в Додатку №1 до Договору №14/11-2019/1 про відступлення прав вимоги від 14 листопада 2019 року, в тому числі і за Кредитним договором №112 від 11 жовтня 2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України).

Відповідно до положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до положень ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем було належними і допустимими доказами підтверджено факт набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Оскільки відповідачем по справі не надано доказів належного виконання заочного рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 15 лютого 2011 року у справі №2-363/11, за яким позивач набув право вимоги, то апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» про стягнення трьох відсотків річних в частині суми боргу за рішенням суду .

Визначаючи суму стягнення за вказаними вимогам апеляційний суд виходить із наступного.

Так, заочним рішенням Керченського міського суду АРК від 15 лютого 2011 року у цивільній справі №2-363/11 визначено суму невиконаного відповідачем зобов`язання в розмірі заборгованості по кредиту в розмірі 40408,87 доларів США, ( із яких заборгованість по тілу кредиту - 20 483,93 доларів США, прострочена заборгованість по кредиту 12 817 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 7 108,87 доларів США) а крім того судом нараховано штрафні санкції у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язання в сумі 50062,10 грн.

Таким чином позивач має право на стягнення із відповідача згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних на обидві суми : 40408,87 доларів США, та 50062,10 грн. , також право на стягнення інфляційних втрат лише на суму 50062,10 грн.

Відповідно час невиконання грошового зобов`язання за період із 16 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року становить 1096 днів, тому три відсотки річних на суму заборгованості по кредиту становитиме 3636,95 доларів США ( 40408,87 х 3/100 х 1096 ), три відсотки на суму штрафних санкцій становитиме 4505,77 грн. ( 50062,10 х 3/100 х 1096 ), та розмір інфляційних втрат від несвоєчасного виконання рішення суду в частині несплати штрафних санкцій - 9441,72 грн ( 50 062,10 грн. (сума штрафу) ? 118,860% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 50 062,10 грн.)

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн, а за подачу апеляційної скарги 3 405 грн, що разом становить 5 675 грн, то вказані судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», подану представником Лоба Андрієм Миколайовичем, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс»(, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 77а) тривідсотки річних за користування кредитними грошовими коштами за період з 16 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року в розмірі 3 636, 95 доларів США, три відсотки річних за користування грошовими коштами (нарахованою сумою штрафу) за період з 16 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року у розмірі 4505,77 грн та інфляційні втрати у зв`язку із несплатою штрафних санкцій за період з 16 грудня 2017 року по 15 грудня 2020 року у розмірі 9441,72 грн., а всього стягнути 3636,95 дол. США ( три тисячі шістсот тридцять шість доларів США 95 центів США) та 13947, 94 грн ( тринадцять тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 94 копійки).

В задоволенні решти частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс»(, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 77а) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 675 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв