Справа № 464/1028/23
пр.№ 2/464/677/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 лютого 2021 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №231.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5 . Під час подружнього життя між ними постійно виникали сварки через різні погляди на життя та ведення спільного господарства, втратили почуття любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. А після того, як відповідач вчинив протиправну поведінку відносно її неповнолітнього сина від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подальше спільне життя стало неможливим, внаслідок чого шлюбні відносини фактично припинилися з лютого 2022 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Через неприязні відносини, між ними, як подружжям, страждають діти, які живуть в постійному страху. Просить позов задоволити.

28 червня 2023 року ОСОБА_4 подав до суду позов до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним.

В обґрунтування вимог позову покликається на те, що 14 лютого 2021 року між ними зареєстровано шлюб, у якому у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_5 . Вважає зареєстрований шлюб недійсним, оскільки була відсутня вільна, усвідомлена, справжня згода жінки, ОСОБА_7 перебувала у хронічних емоційних та психологічних зривах, були наявні часті психічні розлади, в результаті яких не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, шлюб містить ознаки фіктивності, тобто його укладено без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, дружина не бажала настання подружніх та сімейних прав і обов`язків, була зацікавлена виключно у фінансовому утриманні, забезпеченні усіх її потреб, під час шлюбу він здійснював оплату усіх її витрат, витрат на закупівлю продуктів, спільний відпочинок, а також усіх витрат на підприємницьку діяльність. Після запровадження правового режиму воєнного стану ОСОБА_3 забрала усі сімейні заощадження і виїхала, втекла з спільною дитиною закордон. Вважає, що справжньою метою укладення шлюбу було отримання виключно майнових благ без наміру створення сім`ї. Небажання створення повноцінної та гармонійної сім`ї також полягало у відсутності поваги до чоловіка, агресивній та депресивній поведінці. Просить визнати шлюб недійним, оскільки згода ОСОБА_3 не була вільною, остання страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними та такий містить ознаки фіктивності, так як дружина не мала наміру створювати сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила її позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_8 позов підтримав, просив такий задоволити, з підстав, викладених у мотивах позовної заяви. У задоволенні позову ОСОБА_4 просив відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а його позов задоволити, з підстав, викладених у мотивах позовної заяви. Доповнив, що його обурило те, що дружина виїхала з дитиною за кордон, забрала з дому орієнтовно 100000 грн., що були у спільному бюджеті. Вважає, що позивачка уклала шлюб з користі, щоб він утримував її та її підприємницьку діяльність.

Представник відповідача ОСОБА_9 просив у позові ОСОБА_3 відмовити, а позов ОСОБА_4 задоволити з підстав, викладених у такому.

10 березня 2023 року ухвалою суду дану позовну заяву залишено без руху, а після усунення недоліків позивачкою ухвалою від 31 березня 2023 року прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 13 квітня 2023 року.

13 квітня 2023 року відповідачем ОСОБА_4 подано суду відзив на позов, відповідно якого просить у задоволенні позову відмовити, оскільки між ними в процесі спільного проживання періодично виникали дрібні побутові конфлікти, внаслідок різного бачення побудови сімейних відносин, але почуття взаємної любові та поваги не зникали ніколи. Після початку повномаштабного вторгнення ОСОБА_3 втекла із малолітньою дитиною за кордон, позбавивши можливості спілкуватися з донькою. Дружина не йде на жодну комунікацію, в тому числі на примирення чи відновлення стосунків, а також вирішення питань щодо виховання дитини. Враховуючи вищенаведене, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 13 квітня 2023 року задоволено частково клопотання ОСОБА_9 та надано сторонам строк на примирення терміном 2 місяці, провадження у справі зупинено до 13 червня 2023 року.

Ухвалою суду від 13 червня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено таку до судового розгляду на 28 червня 2023 року.

28 червня 2023 року представником ОСОБА_4 ОСОБА_9 подано клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки ними подано позов про визнання шлюбу недійним, до набрання законної сили рішенням суду по цій справі.

28 червня 2023 року представником ОСОБА_3 ОСОБА_10 подано клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою суду від 06 липня 2023 року через неявку сторін розгляд справи відкладено до 01 серпня 2023 року.

20 липня 2023 року представником ОСОБА_3 ОСОБА_8 подано відзив на позовну заяву про визнання шлюбу недійсним, в якому у задоволенні позову просять відмовити, мотивуючи тим, що не відповідає дійсності та обставина, що шлюб укладено з майнових благ, оскільки до реєстрації такого позивачка мала у власності автомобіль та квартиру у м.Львові, здійснювала підприємницьку діяльність. ОСОБА_4 не надано суду доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 тяжкої хвороби чи хворіб, небезпечної для них чи їх дитини, а також, що даним шлюбом порушені права ОСОБА_4 . Сторони вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди на реєстрацію шлюбу.

Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року розгляд справи відкладено до 09 серпня 2023 року через неявку сторін.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова (суддя Бойко О.М.) від 01 серпня 2023 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним передано для вирішення питання про об`єднання позовів в одне провадження.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року справи об`єднано в одне провадження та призначено до підготовчого судового засідання на 15 серпня 2023 року, 15 серпня 2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 28 серпня 2023 року.

Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 06 вересня 2023 року, вирішено питання про витребування доказів та допит свідків.

Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року розгляд справи відкладено до 18 вересня 2023 року у зв`язку з клопотанням ОСОБА_4 про відкладення.

18 вересня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 02 жовтня 2023 року для забезпечення ОСОБА_4 явки свідків за його клопотанням.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року продовжено в судовому засіданні перерву до 18 жовтня 2023 року через неявку ОСОБА_4 та його представника.

18 жовтня 2023 року в судовому засіданні продовжено перерву до 31 жовтня 2023 року через неявку ОСОБА_4 та його представника в судове засідання.

31 жовтня 2023 року сторони повторно в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_11 подав клопотання про завершення розгляду справи у його відсутності. ОСОБА_4 та його представником заявлено клопотання про допит свідків, яке задоволено судом та які неодноразово повідомлялись належно та вчасно про розгляд справи, однак жодного разу на виклики суду не прибули, стороною не забезпечено їх явку для допиту, на спростування чи підтвердження певних обставин, які ОСОБА_4 мав намір з`ясувати при розгляді справи.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з нормами статей 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК).

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 14 лютого 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 14 лютого 2021 року зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис 231 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09 вересня 2021 року (а.с.7).

Як вбачається з документів, поданих представником позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_3 разом зі своїми дітьми, зокрема донькою ОСОБА_5 , проживає у Об`єднаному Королівстві (а.с.22-25).

У відповідності до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Форд Фієста» д.н.з. НОМЕР_4 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №337647772, сформованої 30 червня 2023 року ОСОБА_3 з 09 серпня 2017 року являється власницею квартири АДРЕСА_1 .

З 22 жовтня 2020 року ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа підприємець, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Крім того, представником позивача ОСОБА_8 подано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30 червня 2023 року, яка свідчить про утримання прибутку за підприємницьку діяльність ОСОБА_3 у період з 2020-2022 рік та подання податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи.

Твердження ОСОБА_4 про те, що шлюб ОСОБА_3 укладено з корисливого фінансового мотиву, з метою її утримання, не знайшли свого підтвердження та є голослівними. Купування продуктів, оплати відпочинків та інше суд не може розцінити як корисливий мотив ОСОБА_3 для укладення шлюбу з ОСОБА_4 . Крім того, останнім не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 перебувала у хронічних емоційних та психологічних зривах, були наявні часті психічні розлади, в результаті чого така не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними не знайшли свого підтвердження, суду не надано жодного доказу про негативний психологічний стан дружини.

Крім того, у відзиві на позов про розірвання шлюбу ОСОБА_4 зазначає, що між ними дійсно періодично виникали дрібні побутові конфлікти, внаслідок різного бачення побудови сімейних відносин, однак почуття взаємної любові та поваги один до одного ніколи не зникали. З пояснень ОСОБА_4 , даних в судовому засіданні встановлено, що останній обурений тим, що ОСОБА_3 забрала їх малолітню дитину та виїхала за кордон, при цьому прихопила з їх спільного бюджету кошти. Не заперечив, що стосунки у них в сім`ї були нормальні, у них народилась донька, яку спільно виховували, до моменту повномаштабного вторгнення РФ до України.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та, беручи до уваги пояснення сторін, достатніх доказів того, що метою укладення ОСОБА_3 шлюбу слугували корисливі мотиви, чи остання перебувала при реєстрації шлюбу у такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій чи керуватись ними, судом не встановлено.

Крім цього, позивачем ОСОБА_4 не доведено, що відповідачка ОСОБА_3 на час реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя. Натомість, встановлено, що сторони, перебуваючи в шлюбі, вели спільне господарство, виховували малолітню доньку. Крім цього, не заперечується факт того, що сторони підтримували відносини як подружжя, що свідчить про дійсне створення сім`ї.

Та обставина, що сімейні стосунки сторін після реєстрації шлюбу не склались, у відповідності до вимог ч.2 ст.40 СК України, не є підставою для визнання такого шлюбу недійсним, у зв`язку з його фіктивністю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання шлюбу недійсним, у зв`язку з чим, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є небажання позивачки, будувати у подальшому сімейні стосунки через різні погляди на життя та відношення до інституту сім`ї, внаслідок яких втрачено почуття любові, поваги у подружжя, припинено подружні стосунки, не ведеться спільне господарство. Сторони не підтримують жодних подружніх відносин з лютого 2022 року.

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Положення ст.24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява N 44647/98).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Матеріалами справи встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені і відновлювати їх ОСОБА_3 не має наміру.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя та права їх дитини.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати, оскільки такий носить виключно формальний характер.

Судом встановлено, що позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 60, 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 21, 24, 40, 112, 114, Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 14 лютого 2021 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис 231.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_3 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК