КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6565/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу заапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим було укладено кредитний договір №25825093, надано кредитні кошти в розмірі 109 356,76 грн.

Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, однак, відповідач належним чином зобов`язання за укладеним кредитним договором не виконував.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17 жовтня 2019 року має заборгованість у розмірі 113 882,91 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня2021рокупозов задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 жовтня2021рокузаяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішеннязадоволено. Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2021року скасованоі призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 113 882,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення в Подільському районному суді м. Києва розглядається справа №758/9238/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який був вчинений по кредитному договору №25825093. Тобто, позивач вже намагався стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором шляхом звернення до приватного нотаріуса для отримання виконавчого напису.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що для неї є незрозумілим наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами, заборгованості по комісії та штрафним санкціям, зокрема чи не є ці поняття тотожними та чине застосував позивач одну і ту ж саму відповідальність, використовуючи різні визначення.

Крім того, на думку відповідача під час нарахування позивачем сум: заборгованості за процентами, заборгованості по комісії та штрафних санкцій, останнім не було враховано п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, дана обставина залишена поза увагою судом першої інстанції.

16 жовтня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду ОСОБА_1.надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких остання зазначає, що станом на 16 жовтня 2023 року заборгованість за кредитним договором № 25825093 від 09 грудня 2013 року у повному обсязі погашена та у позивача відсутні будь-які вимоги та претензії по стягненню інших сум до відповідача, в тому числі, заборгованості по кредиту, процентам та комісії за вказаним кредитним договором, що підтверджується Довідкою виданою АТ «Перший Український Міжнародний Банк» № BRV-50.4/142 від 25 вересня 2023 року.

Подані 16 жовтня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги та залишає без розгляду, як такі, що подані поза межами строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони даної справи в судове засідання не з`явились та своїх представників для участі у судовому засіданні не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, яка підтверджена наданими до суду розрахунками, та яку відповідачем жодними доказами не спростовано та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку останньої суду надано не було.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2013 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №25825093, відповідно до якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 34001,00грн, на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за наданням Банком Позичальнику пакету послуг по видачі кредиту та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Пунктом 1.2. кредитного договору №25825093 від 09 грудня 2013 визначено, кредит надається позичальнику на наступні цілі: на спожиті потреби на розсуд позичальника, частина для оплати суми страхового платежу згідно договору страхування життя № С25825093 укладеного 09 грудня 2013 року з ЧАО «УАСК» АСКА-Жизнь».

Пунктом 1.3. кредитного договору №25825093 від 09 грудня 2013 визначено, процентна ставка є за користування кредитом є фіксованою і становить 12,00% річних. Проценти сплачуються Позичальником в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.5. кредитного договору №25825093 від 09 грудня 2013 визначено, кредит надається позичальникові строком на 36 місяців до 2016-12-09.

Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 113882,91грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 26976,78грн; заборгованість за процентами - 65970,92грн; заборгованість по комісії - 14596,45грн; штрафні санкції - 6338,76грнутворилася заборгованість у розмірі 46528,76 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 13759,51 грн, загального залишку заборгованості за відсотками - 11908,84 грн, заборгованості за пенею - 20860,41 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «ПУМБ» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, позивачем АТ «ПУМБ» не було заявлено позовних вимог про стягнення пені за користування кредитними коштами, тому доводи апеляційної скарги про те, що при нарахуванні відповідачем заборгованості за процентами, заборгованості по комісії та штрафних санкцій не було враховано п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України є безпідставними.

Щодо тієї обставини, що станом на дату винесення оскаржуваного рішення в Подільському районному суді м. Києва розглядається справа №758/9238/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який був вчинений по кредитному договору №25825093, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Подільський районний суд міста Києва від 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 було задоволено й визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 10 жовтня 2018 року № 9324, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 92 898,54 грн.

У даній справі АТ «ПУМБ» скористався своїм процесуальним правом та звернувся до суду з даним позовом, обравши способом захисту порушеного права - стягнення з позичальника заборгованості по кредитному договору за рішенням суду.

При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за процентамив розмірі 65970,92 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної ст.), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч. 3 цієї ст.). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

За умовами кредитного договору сторони погодили, що кредит надається позичальникові строком на 36 місяців до 09 грудня 2016 грудня.

Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 09 грудня 2016 грудня відповідач мала, зокрема, сплатити позивачу проценти.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.

Разом з тим, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за процентами нарахована кредитором за період з 09.09.2014 по 21.12.2017 року в розмірі 67 518,27 грн, тобто поза межами строку кредитування. При цьому, станом на 09 грудня 2016 року (дата закінчення терміну дії кредитного договору) заборгованість по процентам становить 21 508,01 грн.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ»заборгованості по процентах у розмірі 21508,01 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування.

При цьому, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по процентах, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 09 грудня 2016 року) слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Позивач включив до суми заборгованості нараховану комісію в сумі 14 596,45 грн.

Нарахування вказаної суми коштів позивач по справі обґрунтовує умовами договору, а саме ст. 3 договору, в якій зазначається порядок розрахунку і сплати процентів, комісії за надання пакету послуг по видачі кредиту та повернення кредиу.

Законодавець визначився з захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1 .статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з положеннями ч.,ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 викладена правова позиція про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071 цс 16.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071 цс 16, а також у постанові Верховного Суду по справі №766/1497/16-ц від 06 червня 2018 року.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі за №520/2614/17.

Відповідач уклав кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредит на поточні потреби зі сплатою процентів за користування кредитом. Окремо у договорі було передбачено обов`язок сплати позичальником комісії за надання Банком Позичальнику пакету послуг по видачі кредиту.

Разом з тим, із умов вказаного вище договору вбачається, що Банк, встановивши у кредитному договорі сплату комісії за надання Банком Позичальнику пакету послуг по видачі кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується ця комісія.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не може погодитися з включенням банком до розрахунку заборгованості такої комісії, тому у стягненні заборгованості за комісією в розмірі 14 596,91 грн слід відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем розміру заборгованості, що у відповідності до положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Отже, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «ПУМБ», а саме стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 54 814,55 грн.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вказане, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судового збору в розмірі 462,29 грн за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 54 814 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) гривень 55 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 29копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана