Справа № 635/100/23
Провадження № 2/635/144/2023
10 жовтня 2023 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Даниленко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення грошової компенсації за затримку виплати остаточного розрахунку, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, компенсації витрат сплати доходів та моральної шкоди,-
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що з 01.11.2016 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» на посаді начальника виробничо-технічного управління. 01.04.2021 його було звільнено з посади у відповідності до п. 1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, згідно з наказом № 117-П від 30.03.2021. На день його звільнення з роботи 01.04.2021 та по теперішній час з боку ТОВ «Харківрегіонгаз» була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 14 155,44 грн. (6 609,57 грн за лютий 2021 року + 7 545,87 грн за березень 2021 року).З часу видачі довідки по теперішній час жодної виплати не проводилось. На день його звільнення з роботи 01.04.2021 та по теперішній час Відповідач не розрахувався повністю та має заборгованість: - по заробітній платі (остаточний розрахунок); - грошовій компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. У зв`язку із чим вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.02.2023 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного провадження.
Відповідачеві направлені копії позовної заяви з доданими до неї документами із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у встановлений судом строк відзив зі всіма доказами, що підтверджують заперечення проти позову, відповідно до положень ст. 178 ЦПК України, не надав, зустрічний позов не пред`явив.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у поданій заяві висловили згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав.
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 01.11.2016 був прийнятий на посаду начальника виробничо-технічного управління ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ».
Наказом № 117-П від 30.03.2021 року ОСОБА_1 був звільнений 01 квітня 2021 року за угодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією наказу.
З дня звільнення ОСОБА_1 з посади 01квітня 2021 року до моменту подачі цього позову остаточний розрахунок ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» не провело.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійних ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок з позивачем не було проведено в день звільнення.
Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.
Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Заборгованість по заробітній платі виникла та не була погашена на дату звільнення позивача з роботи.
Відповідач вимоги ст. 47, 116 КЗпП України не виконав, повного розрахунку в день звільнення не провів, заробітну плату не виплатив, кінцевий розрахунок з позивачем не проведено на дату подання позовної заяви.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.
З матеріалів справи вбачається, що розмір не виплаченої позивачу заробітної плати становить 14 155, 44 грн.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
З огляду на дату звільнення позивача, при розрахунку його середнього заробітку слід використовувати розмір заробітної плати за лютий 2021 року та березень 2021 року.
Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2021 рік з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування Пенсійного фонду України, роботодавцем ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» працівнику ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата: за лютий 2021 року 6 609,57 грн., за березень 2021 року 7 545,87 грн.
Кількість робочих днів у лютому 2021 року - 12, у березні 2021 року 12, а всього за два місця 24 дня.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: 14 155,44: 24 = 589,81 грн.
Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за весь період затримки становить: 589,81 грн. х 224 днів = 132 117,44 грн.
Відповідно до наказу № 117-П від 30.03.2021 при звільненні позивачу належить компенсація за 49 днів невикористаної основної щорічної відпустки.
Згідно п. 2 розд. ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Таким чином, для розрахунку виплати компенсації за невикористану відпустку використовуємо період 12 календарних місяців, що передують місяцю, у якому повинна була відбутися компенсації (01.04.2021 - в день звільнення), тобто 12 місяців, що передують квітню 2021 року.
Згідно п. 7 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Згідно довідки №ХР000000036 від 15.04.2021 заробіток становив: - Квітень 2020 року 7 874,69 грн.; - Травень 2020 року 16 528,66 грн.; - Червень 2020 року 13 785,16 грн.; - Липень 2020 року 11 694,13 грн.; - Серпень 2020 року 10 550,93 грн.; - Вересень 2020 року 13 239,31 грн.; - Жовтень 2020 року 11 573,07 грн.; - Листопад 2020 року 9 967,71 грн.; - Грудень 2020 року 8 466,54 грн.; - Січень 2021 року 6 932,43 грн.; - Лютий 2021 року 6 609,57 грн.; Березень 2021 року 7 545,87 грн., а всього 124 768,07 грн.
В розрахунковому періоді 366 календарних днів, (враховуючи, що 2020 рік високосний), з них 11 днів святкових, неробочих. Таким чином, для розрахунку компенсації за невикористані відпустки використовуємо 355 календарних днів:
124 768,07 грн : 355 днів = 351,46 грн/день;
351,46 грн/день х 49 дня = 17 221,54 грн.
Отже за невикористані 49 дня основної щорічної відпустки відповідачу належить виплатити на користь позивача 17 221,54 грн.
Згідно ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно ст. З ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).
Оскільки на теперішній час позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі за лютий-березень 2021 року та 17 221,54 грн. компенсації за невикористану відпустку у кількості 49 днів, яка повинна була бути виплачена у день звільнення 01.04.2021, затримка виплати цих грошових доходів складає більше одного місяця, позивач має право на стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати.
Згідно розрахунку сум після утримання податків і обов`язкових платежів загальна сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати Відповідачем становить 1792,07 грн.
На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості з заробітної плати перед позивачем та про причини несвоєчасного погашення заборгованості, не надано розрахунку, який спростовує відомості, надані позивачем, тому суд вважає, що позивачем доведено заборгованість відповідача в загальному розмірі 151 131,05 грн.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Суд з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, їх тривалістю, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1511,31 грн. стягується з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 993, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1191 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» про стягнення грошової компенсації за затримку виплати остаточного розрахунку, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, компенсації витрат сплати доходів та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківрегіонгаз» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 суму судового збору в розмірі 1511 (однієї тисячі п`ятсот одинадцять) гривень 31 копійка.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості, що не проголошуються:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 ;
представник позивача: ОСОБА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ;
Суддя Т.П.Даниленко