Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 161/927/22

провадження № 61-11645св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року у складі судді Рудської С. М.

та постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року

у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька картонно-паперова фабрика» (далі - ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика») про скасування наказу про звільнення, зміну дати і підстави звільнення з роботи, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

(справа № 161/69/22)

Стверджував, що під тиском роботодавця, 29 листопада 2021 року написав заяву про звільнення з роботи за угодою сторін.

01 грудня 2021 року наказом керівника підприємства, на підставі поданої заяви, його було звільнено за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України за угодою сторін. З наказом ознайомлено 08 грудня 2021 року та видано трудову книжку.

Вказував, що заяву про звільнення за угодою сторін написав поза своєю волею, наміру звільнятись не мав, а на час звільнення перебував на лікарняному.

Посилаючись на викладене, просив суд скасувати наказ ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика»від 01 грудня 2021 року № 113/01к про припинення трудового договору (контракту); змінити дату його звільнення

з роботи на час вимушеного прогулу із відповідним виправленням запису

в трудовій книжці; стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу; змінити підставу його звільнення; стягнути з відповідача 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

20 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди.(справа № 161/927/22)

Позов обґрунтований тим, що із 24 липня 2018 року до 01 грудня 2021 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», а з 21 травня 2020 року працював на посаді слюсаря

з контрольно-вимірювальних приладів і автоматики (КВПіА) допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду. Наказом від 13 вересня 2021 року № 5-С до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани з підстав невиконання своїх безпосередніх обов`язків та розпорядження керівника на виконання термінових робіт в котельній дільниці, що є порушенням трудової дисципліни. 27 жовтня 2021 року на нього повторно було накладено дисциплінарне стягнення - догана за невиконання своїх безпосередніх обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації.

Вважає дії адміністрації роботодавця ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності незаконними та такими, що завдали йому душевних страждань.

Посилаючись на вказане, просив судскасувати накази про дисциплінарне стягнення від 13 вересня 2021 року № 5-С та від 27 жовтня 2021 року № 8-С

і стягнути з відповідача 90 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2022 року позови ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження

з присвоєнням справі єдиного номера 161/927/22.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за допущені порушення трудової дисципліни було проведено роботодавцем з додержанням вимог трудового законодавства і відповідало тим проступкам, які допустив позивач.

Крім того, ОСОБА_1 був звільнений з роботи за угодою сторін

з дотриманням вимог закону та гарантій, передбачених в такому випадку для працівника, який звільняється.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня

2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря з КВПіА допоміжних дільниць 6 розряду ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика»відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України із 01 грудня 2021 року на

08 грудня 2021 року.

Апеляційний суд виходив з того, щосуд першої інстанції, встановивши факти порушення позивачем трудової дисципліни і надавши цим обставинам належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування наказів відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, та відповідно, відшкодування моральної шкоди.

Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зміні підстав звільнення, оскільки, позивач з власної волі подав письмову заяву про звільнення за угодою і ця заява була погоджена роботодавцем, що відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Змінивши дату звільнення позивача на 08 грудня 2021 року, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 був звільнений у період тимчасової непрацездатності, який тривав із 01 до 07 грудня 2021 року, тому датою припинення трудових відносин є перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення

скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

21 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня

2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18,

від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду

від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17, від 24 липня

2019 року у справі № 359/4316/17, від 30 березня 2020 року у справі № 489/7807/18, від 27 січня 2020 року у справі № 451/784/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 554/5732/20, від 20 січня 2022 року у справі № 462/2690/20, від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17, від 06 липня 2022 року у справі № 552/5178/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вважає, що в суді першої інстанції справа була розглянута неповноважним складом суду.

Зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилили клопотання про дослідження доказів та встановили обставини, які мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Суд першої інстанції з власної ініціативи, без урахування заперечень позивача об`єднав два позови в одне провадження, що ускладнило процедуру захисту.

Апеляційний суд не надав належної оцінки доводам позивача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині вирішення справи неповноважним складом суду, а саме не суддею, яка перша відкрила провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо незаконності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, та незаконного звільнення з роботи.

Мотивувальна частина постанови апеляційного суду викладена

з порушенням статті 382 ЦПК України.

Суд першої інстанції не встановив складових елементів у кожному випадку нібито наявності дисциплінарного проступку, а саме не встановлено події чи самого факту порушення трудової дисципліни, вини щодо скоєного, причинно-наслідкового зв`язку між діями та бездіяльністю і самим фактом нібито порушення трудової і технологічної дисципліни.

Суди не дослідили аудіо доказ від 04 серпня 2021 року, який підтверджує незаконні вислови керівника.

Апеляційний суд не взяв до уваги той факт, що позивача побили на робочому місці та не направив документи до правоохоронних органів.

Записи судових засідань в суді першої інстанції пошкоджені

з невстановлених причин.

Адвокат відповідача в суді апеляційної інстанції зазначив недостовірну інформацію щодо позивача, проте апеляційний суд вказане проігнорував, як проігнорував і клопотання позивача про допит свідків.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає, що доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки права позивача не порушені.

Роботодавцем було проведено службове розслідування щодо невиконання трудових обов`язків позивачем 25 серпня та 18 жовтня 2021 року, відібрано від нього письмові пояснення та з дотриманням трудового законодавства видано накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про звільнення за угодою сторін. На підставі цієї заяви його і було звільнено з роботи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 із 24 липня 2018 року працював на різних посадах

у ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика», а з 21 жовтня 2020 року

був переведений на посаду слюсаря КВПіА допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду, на якій працював до звільнення.

13 вересня 2021 року ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» видало наказ № 5-С про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому догани за порушення трудової дисципліни, невиконання безпосередніх обов`язків та розпорядження керівника, що відбулося

25 серпня 2021 року.

27 жовтня 2021 року ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» видало наказ № 8-С про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, невиконання своїх обов`язків та вчинення дій, які призвели до виникнення аварійної ситуації на обладнанні котельної дільниці 18 жовтня 2021 року, за що останньому оголошено догану.

Факт виникнення аварійної ситуації за заявою позивача був предметом додаткової перевірки, що проводилась адміністрацією роботодавця, яка підтвердила наявність його вини у збої в роботі обладнання котельної дільниці, що могло призвести до зупинки виробництва.

29 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив звільнити його з роботи за угодою сторін з 01 грудня 2021 року.

Наказом керівника підприємства від 01 грудня 2021 року № 133/01к про припинення трудового договору слюсаря КВПіА допоміжних дільниць (чергового) 6 розряду ОСОБА_1 , згідно з поданою ним заявою, звільнено з роботи з 01 грудня 2021 року за пунктом 1 частини першої

статті 36 КЗпП України за угодою сторін. З наказом позивач ознайомлений 08 грудня 2021 року та отримав трудову книжку.

Відповідно до виписки із медичної карти хворого 29-р-03, виданої 24 січня 2022 року, ОСОБА_1 із 01 до 07 грудня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні.

Згідно з актом позапланового заходу державного нагляду щодо додержання вимог законодавства у сфері праці від 21 січня 2022 року № ВЛ64/0106/АВ за заявою ОСОБА_1 проведено перевірку додержання відповідачем вимог законодавства у сфері праці щодо притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з роботи, під час якої порушень роботодавцем вимог законодавства про працю встановлено не було.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до службових записок

від 21 жовтня 2021 року начальника служби КВПА ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика»Козака С. О. та заступника генерального директора

з економічної безпеки ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика»

Цвєткова І. М. проведене службове розслідування щодо невиконання трудових обов`язків слюсарем з КВПА допоміжних дільниць (черговим) 6 розряду ОСОБА_1 , яке відбулося 18 жовтня 2021 року. З приводу подій 18 жовтня 2021 року було складено службові записки працівниками ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» Козаком С. О. , Куприсюк О. І. , Цвєтковим І. М. , пояснювальну записку інженером-електроніком

Буняк А. М. , а також надано письмові пояснення ОСОБА_1

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до генерального директора товариства із заявою про скасування наказу від 27 жовтня

2021 року № 8-С «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», посилаючись зокрема на те, що збій в роботі обладнання 18 жовтня

2021 року було вчасно локалізовано і аварійна ситуація ним не провокувалась.

11 листопада 2021 року за № 600/02 генеральним директором надано ОСОБА_1 відповідь на заяву від 01 листопада 2021 року, якою позивача повідомлено про відсутність підстав для скасування наказу, оскільки під час проведеного службового розслідування було документально підтверджено факт виникнення з вини ОСОБА_1 аварійної ситуації в роботі обладнання котельної, яка могла призвести до зупинки виробництва.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо оскарження наказу від 13 вересня 2021 року № 5-С про дисциплінарне стягнення

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (тут і надалі за текстом в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк

з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18.

Суди встановили, що початок перебігу тримісячного строку звернення до суду із вимогою про скасування наказу ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» від 13 вересня 2021 року № 5-С «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» для ОСОБА_1 розпочався

з 14 вересня 2021 року, тобто з дня коли позивач дізнався про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Натомість із позовом про скасування наказу від 13 вересня 2021 року № 5-С позивач звернувся до суду лише 20 січня 2022 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Заяв про поновлення вказаного строку позивач під час розгляду справи не подавав, доказів того, що не мав реальної можливості звернутися з цим позовом у межах строку визначеного законом, або у нього існували обставини, які унеможливлювали своєчасне звернення з цією вимогою, суду не надав.

Крім того, наявність обставин, які заважали ОСОБА_1 звернутися до суду із вимогою про скасування вказаного наказу в строки, визначені статтею 233 КЗпП України, судом не встановлено.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку, що строк звернення до суду з цією вимогою пропущений та з цих підстав обґрунтовано відмовили в задоволенні вимог в цій частині.

Щодо оскарження наказу від 27 жовтня 2021 року № 8-С про дисциплінарне стягнення

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України (тут і надалі за текстом в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором

і угодою сторін.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1, 148, 149

КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до розділу 2 Робочої інструкції слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів і автоматики допоміжних цехів 6-го розряду (чергового), затвердженою генеральним директором ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика» 27 січня 2020 року, слюсар 6-го розряду: ремонтує

та регулює обладнання, яке знаходиться в дільницях ВІК, РМД та котельні

в процесі роботи; виявляє і усуває дефекти під час експлуатації устаткування та під час перевірки в процесі ремонту; перевіряє на точність

і випробовує під навантаженням відремонтоване устаткування; знає, розуміє і застосовує діючі нормативні документи, що стосуються його діяльності; дотримується норм, методів і прийомів безпечного виконання робіт; дбає про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території ТОВ «Луцька картонно-паперова фабрика»; знає

і виконує вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користується засобами колективного та індивідуального захисту; проходить у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Згідно з пунктом 1.5. Робочої інструкції визначено, що слюсар 6-го розряду підпорядковується безпосередньо начальнику служби КВПА та інженеру служби КВПА, а також може виконувати спеціальні доручення від начальників допоміжних дільниць з відповідним записом в оперативний журнал, які не суперечать вимогам цієї інструкції.

Встановивши, що допущені ОСОБА_1 18 жовтня 2021 року порушення підтверджені наданими відповідачем доказами, при цьому роботодавцем дотримані, визначені статтями 148-149 КЗпП України строки та порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в цій частині.

Доказів того, що отримана 18 жовтня 2021 року вказівка про необхідність проведення налагоджувальних робіт в автоматичній системі регулювання температури в деаераторі не входила до службових обов`язків позивача, не відповідала вимогам законодавства в сфері охорони праці, або ж, що таке завдання виконати було неможливо, ОСОБА_1 під час розгляду справи не надав.

Щодо оскарження наказу від 01 грудня 2021 року № 113/01к про припинення трудового договору

Підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України

(за угодою сторін), необхідно з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 554/5732/20, від 20 січня 2022 року у справі

№ 462/2690/20.

Суди встановивши, що позивач з власної волі, подав письмову заяву про звільнення за угодою сторін і така дата звільнення була погоджена роботодавцем, що відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у скасуванні наказу від 01 грудня 2021 року № 113/01к про припинення трудового договору (контракту) та зміні підстав звільнення.

Відповідач не оскаржує в касаційному порядку зміну апеляційним судом дати звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Посилання позивача у касаційні скарзі на Акт управління Держпраці

у Волинській області від 21 січня 2022 року № ВЛ64/0106/АВ, який на його думку є неправомірним, є безпідставним з огляду на таке.

Цей акт оскаржувався позивачем до Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/4793/22 та в результаті розгляду справи судом ухвалено рішення від 12 вересня 2022 року про відмову

в позові, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2023 року.

Доводи касаційної скарги щодо відкликання заяви про звільнення

є безпідставними, оскільки будь-які письмові листи та заяви про зміну дати звільнення та погодження нової дати на адресу товариства від позивача не надходили, та відповідач відповідно їх не погоджував.

Твердження позивача, що суд першої інстанції при об`єднанні справ в одне провадження порушив вимоги частини восьмої статті 188 ЦПК України,

є необґрунтованими, оскільки суддя Рудська С. М. постановила ухвалу про відкриття провадження у справі № 161/927/22 27 січня 2022 року, тобто раніше, ніж суддя Пушкарчук В. П. (31 січня 2022 року), тому після об`єднання справ в одне провадження справу передано на розгляд судді Рудській С. М.

Відповідно до статті 39 ЦПК України ОСОБА_6 мав право заявити відвід судді, однак вказаним правом не скористався.

Необґрунтованими є твердження позивача про те, що суд не здійснив виклику свідків за його клопотанням, оскільки вказане спростоване матеріалами справи, йому двічі було надано можливість забезпечити явку свідків для допиту (том 1, а. с. 86, 204).

Також не заслуговують на увагу твердження в касаційній скарзі про відсутність висновків апеляційного суду щодо кожного доводу сторін, які були висловлені сторонами в судовому засіданні.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідну знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Тому, відсутність відповіді на кожний аргумент учасників судового процесу не може бути підставою для скасування рішення, в якому надано оцінку та прийнято об`єктивне рішення стосовно всіх вимог, заявлених позивачем

в межах розгляду справи.

Вимоги позивача, викладені у касаційній скарзі щодо визнання певних фактів виходять за межі вимог, заявлених в позовній заяві та зводяться до переоцінки наявних в матеріалах справи доказів.

У разі, якщо заявник вважає, що стосовно нього працівниками відповідача було вчинено кримінальне правопорушення (побиття, замах на вбивство, тощо) він не позбавлений права на звернення до відповідних правоохоронних органів в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України.

Незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, від 05 червня 2018 року

у справі № 338/180/17, від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18,

від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, Верховного Суду

від 16 травня 2018 року у справі № 712/6576/17, від 24 липня

2019 року у справі № 359/4316/17, від 30 березня 2020 року у справі № 489/7807/18, від 27 січня 2020 року у справі № 451/784/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 554/5732/20, від 20 січня 2022 року у справі № 462/2690/20, від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17, від 06 липня 2022 року у справі № 552/5178/19.

З урахуванням обставин справи, що переглядається, висновки судів не суперечать узагальненим правовим висновкамщодо застосування норм трудового законодавства, викладеним у наведених в касаційній скарзі постановах Верховного Суду.

Крім того, предмет спору, підстави позову та фактичні обставини справи

у постановах Верховного Суду, на які посилається заявник, і фактичні обставини справи, яка переглядається, є різними, а відтак, відсутні правові підстави вважати, що суди не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки Верховним Судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

Оскаржувані судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 травня 2022 року у незміненій частині та постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович