Номер провадження: 22-ц/813/7017/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Чернявської Л.М. 12 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20.08.2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

10 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 11 квітня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року було задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 року скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року надано подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення строком 1 (один) місяць.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований між громадянином України ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_1 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, яким здійснений актовий запис № 247 (свідоцтво про шлюб ? Серія НОМЕР_1 ).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом викладення його мотивувальної частини у іншій редакції в частині того, що спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і наявність у них спільного побуту продовжувались до кінця січня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 11 березня 2016 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції здійснений актовий запис № 247 (свідоцтво про шлюб ? Серія НОМЕР_1 )

При дослідженні фактичних взаємин між сторонами і дійсних причин розірвання шлюбу судом першої інстанції вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, втрачені почуття любові та взаємоповаги, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Частиною 1 статті 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 на необхідність зміни рішення суду першої інстанції шляхом викладення його мотивувальної частини у іншій редакції в частині того, що спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і наявність у них спільного побуту продовжувались до кінця січня 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано жодного доказу того, яким саме чином вказаний факт може вплинути на спірні правовідносини, пов`язані із розірванням шлюбу між сторонами.

Крім того, встановлення часу припинення подружніх відносин не є предметом розгляду даної справи, у зв`язку із чим у суду відсутній обов`язок безпосередньо встановлювати такий факт, досліджувати його та відображати у мотивувальній частині судового рішення.

Встановивши, що сторони сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе