Справа № 606/1535/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду через адвоката Самойленка П.М. із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26.12.2022 із відповідача стягнуто на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 11246 грн 11 коп., 992 грн 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Лише 02.08.2023 боржником було фактично виконано рішення суду, а тому позивач має право на стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 1712 грн та три проценти річних від простроченої суми боргу в сумі 492 грн за період з 28.07.2022 по 01.08.2023. Також просив стягнути сплачений судовий збір в розмір 858 грн 88 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10.08.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, однак подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, на задоволенні позову наполягали та не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом надіслання повістки із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за зареєстрованим місцем проживання відповідача та шляхом розміщення оголошення на сайті суду, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив.

Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі №606/1183/22 від 26.12.2022 стягнуто із ОСОБА_2 в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 11246 грн. 11 коп. страхового відшкодування, витрати по сплаті судового збору в розмірі 992.40 грн. та 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

02.08.2023 з боржника ОСОБА_2 у порядку примусового виконання рішення суду у справі №606/1183/22 в межах виконавчих проваджень № 71270328, 71275143 стягнуто суми боргу, виконавчі провадження завершено.

Оскільки боржник ОСОБА_2 невиконував грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 певний період часу, а саме з 28.07.2022 по 01.08.2023, а тому на думку позивача відповідач повинен відшкодувати йому інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

При вирішенні даного спору суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Виходячи із положень статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 22.03.2017 у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 № 6-49цс12.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26.12.2022, тому у зв`язку із невиконанням вказаного грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростована, жодних заперечень суду надано не було.

Таким чином, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, суд зазначає наступне.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

З урахуванням того, що позивачем були надані договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, додаткова угода № 119 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до договору та документ на підтвердження оплати таких послуг, оформлені у встановленому законом порядку, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, у розмірі 858, 88 грн сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 279, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 (три) % річних у розмірі 492 (чотириста дев`яносто дві) грн 00 коп. та інфляційні витрати у розмірі 1712 (одна тисяча сімсот дванадцять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 31 жовтня 2023 року.

Суддя А.В.Мельник