КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Гусак О.С.
Єдиний унікальний номер справи № 753/ 2234/ 21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3176 /2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що з 01 березня 2002 року ОСОБА_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .. Від шлюбу мають трьох дочок ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Через систематичне вчинення домашнього насильства, у 2020 році позивачка ініціювала розірвання шлюбу. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 15 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони, як подружжя, придбали у спільну власність: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

Посилаючись на норми ч.ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України просила при поділі майна відступити від рівності часток, оскільки відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей. У травні 2020 року вона випадково дізналася, що відповідачем продано автомобіль Hyundai Sonata, за довіреністю, яку вона видала у 2017 році, а грошові кошти від продажу відповідачем приховано та витрачено на купівлю опцій у комп`ютерній грі. Відповідач у власних інтересах використовує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності. Враховуючи інтереси дітей, ті обставини, що спірна квартира майже у повному обсязі була придбана за кошти її батьків , просила поділити майно що є у спільній власності, збільшивши розмір її частки у праві спільної сумісної власності до 75/100.

У прохальній частині позову ОСОБА_1 просила:

Поділити майно ,що є спільній сумісній власності подружжя

- Квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ,

- грошові кошти від продажу автомобілю Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 250 000 грн

- транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

- збільшити розмір частки ОСОБА_1 у спільній сумісній власності до 75/100 часток,

- визнати за нею право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ,

- вирішити питання про судові витрати .

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 21 травня 2021 року накладено арешт на автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

До суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому він просив відмовити у позові з тих підстав, що після розірвання шлюбу продовжує допомагати в утриманні своїх дітей та сплачує додаткові витрати, зокрема: комунальні платежі за квартиру, сигналізацію, кабельне телебачення, інтернет, що знаходиться у спірній квартирі , у якій проживають його діти з колишньою дружиною, хоча сам він проживає за іншою адресою, регулярно здійснює поповнення рахунку мобільних телефонів всіх дітей та позивачки, час від часу придбає дітям одяг, сплачував вартість авіаквитка дочці ОСОБА_6 для поїздки за кордон, виплачував вартість її медичної страховки для виїзду за кордон, регулярно надає грошові кошти на дрібні витрати, сплачував витрати на придбання ліків та продуктів харчування, на підтвердження чого надав відповідні документи. Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що він приховував спільне майно, зазначав, що 24 листопада 2017 року позивачкою було оформлено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко A.C. на ім`я відповідача, відповідно до якої позивачка надала відповідачу право представляти її інтереси в усіх установах, підприємства, організаціях з питань експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, тощо) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 17 липня 2015 року Центром ДАІ 8006, автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску. На момент продажу вищезазначеного транспортного засобу у вересні 2019 року його колишня дружина була офіційно непрацевлаштована, він був зареєстрований як фізична особа - підприємець із 09 жовтня 2007 року, у цей же період він не мав належного доходу від підприємницької діяльності, яку у подальшому 01 квітня 2020 року було припинено, оскільки позивачка була безробітна, а заробітку відповідача не вистачало на покриття належних потреб сім`ї із п`яти осіб. Грошові кошти отримані з реалізації вищевказаного транспортного засобу Hyunday Sonata були витрачені саме в інтересах сім`ї, на загальні її потреби, зокрема: продукти харчування, ліки, одяг, розваги дітей, пальне для машини, тощо. Тобто, за рахунок цих коштів їх сім`я була забезпечена. Спірну квартиру , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності в оренду не здає, проживає у ній сам. Крім того, він сплачує за рішенням суду аліменти на утримання дітей, згідно розрахунків заборгованості від 31 травня та 01 червня 2021 року у виконавчому провадженні № 6379874/8 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а проживання дітей з одним із подружжя само по собі не є підставою для збільшення розміру частки у праві спільної сумісної власності. Наявність кримінального провадження порушеного щодо нього за ч. 1 ст. 125 КК України, значення для поділу майна немає.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзив на її позовну заяву, в якому вона зазначила, що не погоджується із твердженнями ОСОБА_7 про те, що грошові кошти, які він отримав від продажу автомобіля Hyundai Sonata використані в інтересах сім`ї, вважає, що відповідач використав їх у власних потребах, що були зумовлені потребами його орендного бізнесу та ігровою залежністю.

ОСОБА_2 пред`явив 22 червня 2021 року зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У зустрічному позові ОСОБА_2 вказував на те, що предметом поділу є квартира за адресою : АДРЕСА_1 та автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які придбані у шлюбі за спільні кошти подружжя.

У прохальній частині позову просив -

Визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири, 1/2 частину автомобіля.

- стягнути судові витрати .

У жовтні ОСОБА_2 подав уточнення вимог зустрічної позовної заяви.( т.4 а.с. 33-41).

ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому вона просила, відступити від рівності часток, та задовольнити її позов, оскільки ОСОБА_2 вчиняв домашнє насильство, ухилявся і ухиляється від участі в утриманні дітей, ухиляється від досудового розслідування, обмежує її у використанні транспортного засобу, та приховував спільне майно.

Представник ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, в якому вказано про те, що вчинення домашнього насильства з боку відповідача є предметом розслідування у двох кримінальних провадженнях за ст. 125 та ст 126-1 КК України, порушення кримінальних проваджень не свідчить про те, що особа винна, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку, він не обмежував її у використанні спільного автомобіля, оскільки отримавши водійське посвідчення 18 років тому, вона впродовж цих років не керувала жодним транспортним засобом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 , і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 у розмірі 193 705 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 9909 грн, витрати пов`язані із залученням оцінювача для проведення оцінки майна у розмірі 2670 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 25 515 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 14 136 грн .

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка ОСОБА_1 подала апеляційні скарги на рішення і додаткове рішення . Просила скасувати рішення від 01 листопада 2022 року ухвалити у справі нове судове рішення,яким задовольнити її вимоги. Скасувати додаткове рішення від 09 грудня 2022 року ,прийняти нове рішення ,яким відшкодувати понесені ОСОБА_1 судові витрати за первісним позовом. Відшкодувати понесені апелянткою витрати на правничу допомогу за розгляд апеляційного провадження у повному розмірі.

У скаргах посилалася на порушення норм матеріального права і процесуального права, вважає що суд неповно з`ясував всі обставини справи, не взяв до уваги доводи позивача,тому висновки суду є помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом досліджені всі обставини справи і надана правова оцінка доказам, які надали сторони , доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 18 травня 2023 року, 27 липня 2023 року, 26 жовтня 2023 року за адресами, які зазначені в матеріалах справи. Представники сторін приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 01 березня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають трьох дочок ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 15 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с. 131-132 ).

За час перебування у шлюбі сторони, як подружжя, придбали у спільну власність: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 56,20 кв.м., загальною площею 95,90 кв.м., власником якої згідно свідоцтва про право власності є ОСОБА_2 (т.1 а.с. 155), транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

Сторони не заперечують ту обставину, що 28 вересня 2019 року транспортний засіб Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 було відчужено ОСОБА_9 за 250 000 грн на підставі довіреності від 24 листопада 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко A.C. на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якої позивачка надала відповідачу право представляти її інтереси в усіх установах, підприємства, організаціях з питань експлуатації та розпорядження (з правом здійснення продажу, міни, надання в оренду, тощо) належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 17 липня 2015 року Центром ДАІ 8006, автомобілем Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із статтею 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За приписами частини 1 статті 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Сторони не оспорюють належність до спільного майна квартири за адресою : АДРЕСА_1 та транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 просила в предмет поділу включити кошти, що отримані ОСОБА_2 від продажу транспортного засобу Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: 250 000 грн, вважаючи що ОСОБА_2 приховав спільне майно та використав ці кошти на власні потреби.

ОСОБА_2 заперечував проти включення в предмет поділу коштів отриманих від продажу автомобіля, вказуючи на те, що діяв на підставі довіреності від 24 листопада 2017 року, виданої йому позивачкою, а отримані кошти від продажу автомобіля витратив на інтереси сім`ї, а відтак вимоги позивачки в цій частині вважає безпідставними.

Вказаний автомобіль було продано ним у 2019 року за рік до розірвання шлюбу (жовтень 2020 року), з 9 жовтня 2007 року він був зареєстрований як фізична особа - підприємець. В цей період він не мав належного доходу від підприємницької діяльності, яку в подальшому 01 квітня 2020 року було припинено, оскільки позивачка була безробітна, а заробітку відповідача не вистачало на покриття належних потреб сім`ї із п`яти осіб. Грошові кошти отримані з реалізації вищевказаного транспортного засобу Hyunday Sonata були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на загальні її потреби, зокрема: продукти харчування, ліки, одяг, розваги дітей, пальне для машини (т.3 а.с. 48-54).

З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу в натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї.

Наведене означає, що у разі відчуження майна (грошових коштів) у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює.

Висновок суду, що гроші від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї ,є правильним, з огляду на встановлені обставини щодо правомірного розпорядження автомобілем.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України позивачка ОСОБА_1 не надала доказів, що вказані гроші витрачені не в інтересах сім`ї . Крім того доводи позивачки спростовуються виписками з рахунку відповідача, з яких вбачається що в період з 28 вересня 2019 року по 15 жовтня 2020 року кошти надходили частинами, оскільки автомобіль було продано куму, близькій для сторін особі. ( т.4 а.с. 141-142). Вимоги ОСОБА_1 в цій частині не знайшли свого підтвердження.

За правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а тому суд правильно виходив із того, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності на майно є рівними.

Статтею 72 Сімейного Кодексу України передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Доводи ОСОБА_1 щодо збільшення її частки при поділі спільного майна, з урахуванням положень статті 72 Сімейного Кодексу України та досліджених судом першої інстанції доказів не є підставою для відступлення від презумпції рівності часток подружжя. Не наведено таких підстав і в апеляційній скарзі.

Так посилання позивачки, що відповідач ОСОБА_2 приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, чи витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, застосовував до неї фізичне насильство, побив її на очах у дітей, що є предметом розслідування у двох кримінальних провадженнях за ст. ст. 125, 164-1 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки жодними належними і допустимими доказами відповідно до процесуального законодавства не підтверджені.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, лише вирок суду, який набрав законної сили, може свідчити при доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань також не доводить вину відповідача, а лише свідчить про початок здійснення досудового розслідування за даною заявою, крім того, як повідомила представник відповідача кримінальні провадження відносно ОСОБА_2 закриті.

Наявність заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачкою зі сплати аліментів на утримання дітей, також не є підставою для збільшення частки у спільному майні подружжя ,оскільки належним способом захисту порушеного права позивачки у такому випадку є стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 скористалася вказаним правом і за рішенням суду було стягнуто відповідну неустойку (пеню), яку було сплачено і надано відповідний доказ ( т.4 а.с. 187).

Крім того, згідно розрахунку заборгованості від 14 січня 2022 року старшого державного виконавця Єрмакова О.А., заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 січня 2022 року відсутня (т.4 а.с. 138-139). Посилання позивачки на недостатній розмір аліментів, також не є підставою для збільшення її частки при поділі спільного майна, оскільки у такому випадку, за наявності правових підстав належним способом захисту є вимоги про зміну розміру аліментів на утримання дітей. Разом із тим, відповідно до чинного законодавства, утримання дітей є обов`язком як батька, так і матері.

Таким чином, предметом поділу майна що набуте сторонами у період шлюбу є: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 56,2 кв. м, загальною площею 95,90 кв. м, та транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року випуску.

Відповідно до висновку про вартість майна від 19 січня 2021 року наданого позивачкою ринкова вартість цієї квартири становить 1 870 460 грн (т.1 а.с. 159).

Разом з тим судом встановив, що позивачка при поданні позовної заяви долучила не повний звіт про оцінку нерухомого майна, лише надала першу сторінку. Як пояснила позивачка вона так діяла за порадою оцінювача, який проводив оцінку майна для складення її позовної заяви, однак задля уникнення будь-яких питань з приводу неповноти обсягу оцінки вона пізніше надала повний звіт про оцінку нерухомого майна.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 звертав увагу на те, що позивачка на підтвердження визначення вартості спірної спільної квартири надано неповний звіт про оцінку нерухомого майна, у зв`язку з чим він позбавлений був замовити рецензію на такий звіт, тому надав свій звіт, на що поніс додаткові витрати. За змістом звіту з незалежної оцінки майна від 17 червня 2021 року наданого відповідачем ОСОБА_2 ринкова вартість цієї ж квартири становить 3 098 280 грн (т.2 а.с. 206-207, 107-117 ).

Враховуючи ті, обставини, що позивачка не заперечувала про наявність в неї повного звіту про оцінку нерухомого майна на момент подання позову, однак обґрунтованих причин неподання відповідного доказу у строк встановлений ч. 2 ст. 83 ЦПК України не зазначила, а порада оцінювача щодо ненадання суду повного звіту не є для суду поважною , суд першої інстанції протокольною ухвалою від 31 жовтня 2022 року з урахуванням вимог норм ЦПК та на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України у прийнятті таких доказів обгрунтовано відмовив.

Незалежна оцінка майна, що підлягає поділу, яка була подана відповідачем , виконана суб`єктом оціночної діяльності, за вірною методологією, з дотриманням вимог нормативно-законодавчих документів, зокрема, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 56,2 кв. м, загальною площею 95,90 кв. м., підлягає поділу в рівних частках між подружжям по 1/2 частині кожному.

Оцінка ринкової вартості квартири про визнанні її по 1/2 частині за кожним із подружжя є належним доказом , однак має значення лише при визначенні ціни позову та вирішенні питання про стягнення судових витрат з урахуванням вищезазначених доводів та їх оцінки у сукупності.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

За змістом ч. 4 ст. 71 Сімейного Кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі N 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі N 910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, аналіз статті 71 Сімейного Кодексу України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 18 грудня 2020 року наданого позивачкою ринкова вартість автомобіля Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року. становить 387 410 грн (а. с. 168-182 т. 1), а відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 10 червня 2021 року наданого відповідачем ринкова вартість цього ж автомобіля становить 316 000 грн (а. с. 136-150 т. 2).

Таким чином, у матеріалах справи наявні кілька висновків про ринкову вартість автомобіля, що є предметом спору у цій справі, які суттєво різняться між собою. При цьому, кожна із сторін підтримує наданий ним висновок та не погоджується із наданим висновком опонентом. Разом з тим сторони не ставили питання про призначення відповідної експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля, за наявності двох висновків оцінювачів, у яких вартість спірного автомобіля різна.

Оцінюючи зазначені фактичні обставини та оцінюючи докази у їх сукупності, суд при вирішення питання про поділ майна обґрунтовано взяв до уваги звіт про незалежну оцінку транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року, який наданий позивачкою, в якому зазначено призначення оцінки" для врахування при поділі майна в процесі розірвання шлюбу у судовому розгляді", та який виконаний з врахуванням вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (а.с. 167-182 т. 1).

Суд встановив, що спірним автомобілем користується відповідач ОСОБА_2 .

З урахуванням заявлених вимог як позивачки так і відповідача , правильно зазначив ,що обрані ними способи не вирішать спір по суті, прийшов до правильного висновку про припинення права спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року випуску, та виділення вказаного транспортного засобу відповідачу, який знаходиться у його фактичному користуванні, та стягнянення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсаціі за 1/2 частку ринкової вартості транспортного засобу Hyundai Grandeur, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2013 року випуску, у розмірі 193 705 грн ( 387410 грн :2= 193705 грн).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд правильно визначився з розміром стягнення судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на судовий збір, професійну правничу допомогу безпосередньо залежать від ціни позову, складності справи тощо. Витрати на оцінку майна не залежать від ціни об`єкта, якому надається оцінка, і цивільний процесуальний закон не містить норм щодо залежності витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз, від ціни позову, складності справи тощо. Таким чином, кожна з частин позовних вимог у цій справі є однакова в цінності.

Суд першої інстанції вірно визначився ,що стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає 817 грн судового збору, 330 грн витрат на оцінку майна, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню на судовий збір у розмірі 10 726 грн, 3 000 грн витрат на оцінку майна.

Враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, шляхом взаєморозрахунку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 909 грн та витрати пов`язані із залученням оцінювача для проведення оцінки майна у розмірі 2 670 грн.

У судовому засіданні 22 вересня 2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Яковлєвим А.В. подано заяву про те, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть подані не пізніше 5 днів після ухвалення судового рішення, таким чином питання щодо понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_1 буде вирішуватись шляхом ухвалення додаткового рішення.

Крім того, суд першої інстанції відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України вирішив питання щодо стягнення витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат було визначено адвокатом Буцан О.В. в уточненій позовній заяві у розмірі 42 350 грн (а.с. 33-35).

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Представником відповідача - адвокатом Буцан О.В. на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься копія договору № 5 про надання правової допомоги від 14 червня 2021 року разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (складення відзиву на позовну заяву, складення зустрічної позовної заяви, складення клопотання про витребування доказів, та квитанцією про оплату у розмірі 13000 грн (т. 2 а.с. 187-192);

копія договору № 17 про надання правової допомоги від 4 жовтня 2021 року разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (складення та направлення заяви про уточнення позовних вимог), та квитанцією про оплату у розмірі 2000 грн (т. 4 а.с. 42-47);

копія договору № 12 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 17 серпня 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн (т. 4 а.с. 123-125 зворот);

копія договору № 16 про надання правової допомоги від 1 жовтня 2021 року разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 5 жовтня 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн (т. 4 а.с. 126-128),

копія договору № 21 про надання правової допомоги від 15 листопада 2021 року, разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 16 листопада 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн, (т. 4 а.с. 129-132),

копія договору № 23 про надання правової допомоги від 9 грудня 2021 року, разом з рахунком-актом передачі виконаних робіт, де зазначено детальний опис робіт (представництво інтересів клієнта у суді у справі № 753/2243/21 за позовом про поділ майна, що відбувся 16 грудня 2021 року), та квитанцією про оплату у розмірі 3000 грн (т. 4 а.с. 133-135).

З врахуванням наданих доказів розмір фактично понесених відповідачем витрат становить 27 000 грн.

З огляду на відсоткову залежність сплачених коштів за професійну правничу допомогу від ціни позову (кожної частини позовних вимог) витрати на професійну правничу допомогу для відпвідача становлять 24 030 грн (27 000 грн * 89 %) за оспорювані квартиру, 2 970 грн (27 000 грн* 11 %) - автомобіль HyundaiGrandeur.

Враховуючи результат вирішення кожної із прохальних вимог відповідача (задоволення повністю вимоги про оспорювану квартиру та часткове задоволення вимоги про автомобіль HyundaiGrandeur) з ОСОБА_1 підлягають стягненню 25 515 грн (24 030 грн +2 970 * 50 %).

З огляду на встановлені обставини , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про счятгнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 25 515 грн.

Додатковим рішенням від 09 грудня 2022 року вирішено питання щодо стягнення вират на правову допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу , суд першої інстанції керувався вимогами ст. 133-137 ЦПК України , та врахував надані позивачкою докази щодо понесених витрат .

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції , викладених у рішенні суду від 01 листопада 2022 року та у додатковому рішення від 09 грудня 2022 року .

Доводи апеляційних скарг співвпадають із доводами , викладеними як позові , так і у відзивах на зустрічний позов , були предметом детального дослідження суду першої інстанції , яким надана належна правова оцінка і додаткової перевірки ці докази не погтребують .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу ,в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає рішення законними та обґрунтованими, постановленими з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідають фактичним обставинам справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішень.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 01 листопада 2022 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді