Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/939/22
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8608/2023
Головуючий у суді першої інстанції В. О. Волошин
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
18 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 761/939/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Мазурик О.Ф., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К. В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна податкова служба України

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Дударенко Анною Михайлівною , на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Волошина В. О., в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України про припинення податкової застави, мотивованим тим, що в результаті проведення електронних торгів № 551361 від 25 серпня 2021р. з реалізації лоту № 489676 він став переможцем торгів, набувши право власності на автомобіль «Chevrolet» моделі «Captiva», 2007 року випуску, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . 14 вересня 2021р. йому передано автомобіль приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В., відповідно до акту видачі майна переможцю електронних торгів. До його відчуження на електронних торгах у межах виконавчого провадження №65788687 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області № 127/23051/20 від 25 травня 2021р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованості. Цей автомобіль належав боржнику ОСОБА_3 та перебував у заставі в ТОВ «Гелексі Фінанс». Згідно з відомостями Державного реєстру обтяжень рухомого майна на цей транспортний засіб накладено обтяження - застава з 21 листопада 2019р. за № 27238763; обтяження - податкова застава рухомого майна з 26 жовтня 2020р. за №28227334. Позивач звернувся до відповідача у позасудовому порядку із заявою про скасування податкової застави у частині його накладення на вказаний вище транспортний засіб. У відповідь відповідач повідомив про відсутність підстав для припинення податкової застави.

У зв`язку із зазначеним, позивач просив суд припинити податкову заставу рухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 26 жовтня 2020р. за № 28227334. Рухоме майно належить позивачу на підставі Акту про проведені електронні торги з реалізації арештованого майна боржника від 01 вересня 2021р., а саме автомобіля «Chevrolet» моделі «Captiva», 2007 року випуску, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави задоволено. Припинено податкову заставу рухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 26 жовтня 2020р. за № 28227334, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Акту про проведені електронні торги з реалізації арештованого майна боржника від 01 вересня 2021року, а саме: автомобіль марки «Chevrolet», модель «Captiva», рік випуску 2007, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 . Стягнуто з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 травня 2023 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Стягнуто з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, які сторона понесла у зв`язку з розглядом зазначеної справи, у розмірі 5 000,00 грн. В решті заяви відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника Дударенко А. М. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають суттєве значення для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, просить додаткове рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 14 720,00грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем було фактично понесено витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі, а саме 14 720,00 грн, та надано докази на підтвердження їх сплати. Суд у рішенні не зазначив з яких підстав дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у заявленому розмірі є необґрунтованими, та з яких підстав суд вираховував складність справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг. Апелянт зауважив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не мав права змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того в апеляційній скарзі зазначено, що відповідачем не вчинено жодних дій, не заявлено заперечень проти вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, а розмір таких витрат зменшено виключно за ініціативою суду. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому на думку позивача, витрати на правову допомогу пілягають стягненню у повному розмірі - 14 720,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 - Дударенко А. М. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача Державної податкової служби України Бурка М. В., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Так, відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу приписів статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, із матеріалів справи вбачається, що у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної податкової служби України про припинення податкової застави. У позові зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у розмірір 25 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави задоволено. Припинено податкову заставу рухомого майна, яка зареєстрована у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 26 жовтня 2020р. за № 28227334, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Акту про проведені електронні торги з реалізації арештованого майна боржника від 01 вересня 2021року, а саме: автомобіль марки «Chevrolet», модель «Captiva», рік випуску 2007, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 . Стягнуто з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

20.03.2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 14 720,00 грн, оскільки вказане питання не було вирішено судом під час ухвалення рішення по справі. У заяві позивач зазначив, що ним було фактично понесено судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 720,00 грн. Вказані кошти за надані послуги з правничої допомоги ним було сплачено, про що свідчить квитанції №1-343К від 05 листопада 2021р., №1025 від 07 грудня 2021р., №41 від 24 травня 2022р., №8 від 22 вересня 2022р.

Із матеріалів справи вбачається, що професійну правничу допомогу позивачу надавало Адвокатське об`єднання «Пасіка і партнери», з яким позивач уклав 22.09.2021 договір №35 про надання правничої допомоги. Надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 згідно умов договору є оплатним.

02 листопада 2021року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Пасіка і партнери» було підписано акт приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) №1, на підставі якого 05.11.2021 ОСОБА_1 сплачено АО «Пасіка і партнери» 5 000,00 грн.

07 грудня 2021р. між позивачем та адвокатським об`єднанням «Пасіка і партнери» було підписано акт приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) №2, на підставі якого 07.12.2021 ОСОБА_1 сплачено АО «Пасіка і партнери» 3 360,00 грн.

У подальшому, ОСОБА_1 06 травня 2022 року уклав з адвокатом Дударенко А. М. договір №14 про надання правової допомоги, який є оплатним.

13 травня 2022 року між позивачем та адвокатом Дударенко А. М. підписано акт приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) №1, на підставі якого 24.05.2022 ОСОБА_1 сплачено адвокату Дударенку А. М. 3 000,00 грн.

21 вересня 2022 року між позивачем та адвокатом Дударенко А. М. підписано акт приймання - передачі виконаних робіт (надання послуг) №2, на підставі якого 22.09.2022 ОСОБА_1 сплачено адвокату Дударенку А. М. 3 360,00 грн.

До позовної заяви позивачем додано договори про надання правової допомоги, ордер на надання правничої правової допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акти прийому - передачі правничої допомоги, квитанції про сплату послуг на загальну суму 15 200,00грн.

Так, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Із матеріалів справи убачається, що 05.05.2023 відповідачем на адресу суду було направлено заперечення на заяву позивача по відшкодування витрат на правничу допомогу, у якіх ДПС Укрїани просила суд відмовити позивачу в стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що аргументи, викладені у запереченнях, по суті є клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у розумінні частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у порушення вимог закону самостійно зменшив заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу колегія суддів відхиляє.

Суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу за договорами про надання правової допомоги від 22 вересня 2021 р. та від 06 травня 2022 р., підлягає частковому задоволенню.

Визначаючи розмір витрат, які підлягали відшкодуванню суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, включаючи і суму гонорару адвоката, підлягає відшкодуванню у розмірі 5 000,0 грн., при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконана адвокатом робота (надані послуги); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони позивача.

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, дійсно розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Але, судом вирішується питання про відшкодування позивачеві його витрат на правничу допомогу за рахунок відповідача і тому саме суд вирішує питання про наявність підстав для такого відшкодування та саме суд визначає суму, яка підлягає стягненню з відповідача і такі дії суду не є втручанням у договір позивача з адвокатским об`єднанням (або адвокатом) про надання правничої допомоги.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Колегія суддів оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, погоджується із висновком суду про те, що саме витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованими, доведеними та співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до необхідності у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного додаткового рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду що розмір витрат на правничу допомогу, включаючи і суму гонорару адвоката, підлягає відшкодуванню у розмірі 5 000,00 грн.

Загалом такі доводи ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права і зводяться до намагання переоцінити встановлені судом обставини.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального права. Підстав для його скасування (або зміни) з мотивів, викладених в апеляційній скарзі позивача колегія не знаходить.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції додаткове рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Дударенко Анною Михайлівною , залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 30 жовтня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

О.Ф. Мазурик

О. І. Шкоріна