Справа №521/9593/23
Провадження №4-с/521/34/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси

у складі судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Бодрухіної К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Руслани Ярославівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із скаргою на дії старшого державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Руслани Ярославівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій, за зміненими в процесі розгляну справи вимогами, просила: Зобов`язати старшого державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Руслани Ярославівни, зняти арешт з автомобіля легкового Volvo S60, 2010 року випуску, що належить ОСОБА_4 , який накладено відповідно до постанови про арешт майна боржника від 26 листопада 2019 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №58517334.

Скарга обґрунтована такими обставинами.

26 листопада 2019 року в межах виконавчого провадження №58517334 старшим державним виконавцем Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Русланою Ярославівною винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на легковий автомобіль Volvo S60, 2010 року випуску, що належить ОСОБА_4 .

Зазначила, що 26 листопада 2019 року виконавчий лист №521/20090/17 від 29 січня 2019 року було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Правом на повторне звернення з виконавчим документом ОСОБА_2 не скористалась, строк повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа №521/20090/17 від 29 січня 2019 року сплив 27 листопада 2022 року, а отже виникли підстави для скасування заходів його примусового виконання, а саме скасування арешту.

16 березня 2023 року ОСОБА_1 направила до Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження №58517334 та 03 квітня 2023 року наручно отримала відповідь про відмову у скасуванні арешту на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що виконавчий документ не було пред`явлено до виконання протягом встановлено законом строку, провадження за ним вже не може бути відновлено, наявність арешту на майно боржника протягом трьох років, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, заявник просила суд задовольнити подану скаргу та зобов`язати державного виконавця скасувати арешт.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, їх неявка у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, зважаючи на такі обставини.

Судом встановлено, що на виконанні в Роздільнянському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № 58517334 з примусового виконання виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року №521/20090/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 13691, 49 грн. та судового збору. Постановою старшого державного виконавця відділу Протасевич Р.Я. 04 березня 2019 року було відкрито виконавче провадження (а.с. 15).

Постановою старшого державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Протасевич Р.Я. від 14 травня 2019 року виконавче провадження №58517334 по виконанню виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року №521/20090/17 було зупинено у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження у справі (а.с. 16).

Постановою старшого державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Протасевич Р.Я. від 07 жовтня 2019 року виконавче провадження №58517334 по виконанню виконавчого листа Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року №521/20090/17 було відновлено у зв`язку з залишенням без задоволення апеляційної скарги по справі (а.с. 17).

Встановлено, що Постановою старшого державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Протасевич Р.Я. від 26 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №58517334 було накладено арешт на майно боржника, а саме на автомобіль легковий Volvo S60, 2010 року випуску, що належить боржнику (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 13).

Постановою старшого державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Протасевич Р.Я. від 26 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №58517334, виконавчий лист Малиновського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року №521/20090/17 було повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю доходів та майна боржника (а.с. 19).

З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про скасування арештів, накладених в рамках виконавчого провадження №58517334 посилаючись на те, що строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив (а.с. 20).

Листом Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №8535 від 24 березня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для скасування арешту (а.с. 27).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 18 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 40) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Враховуючи викладене, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б настати правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону «Про виконавче провадження».

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадженні №58517334 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2019 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 16 березня 2023 року про зняття арешту у зв`язку зі спливом строку його пред`явлення до виконання виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі спливу строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, відсутності будь який дій стягувача щодо поновлення строку пред`явлення його виконання, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у завершеному виконавчому провадженню №58517334, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна та реалізації права власності.

При цьому наявність протягом тривалого часу (майже 4 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Вищезазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене, суд вважає скаргу ОСОБА_1 обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Руслани Ярославівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов`язати старшого державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Руслани Ярославівни, зняти арешт з автомобіля легкового Volvo S60, 2010 року випуску, що належить ОСОБА_4 , який накладено відповідно до постанови про арешт майна боржника від 26 листопада 2019 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №58517334.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Ю.В. Тополева

25.10.23