КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________
Справа №381/3443/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2023 року (суддя Соловей Г.В.) про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

встановив:

у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заяви заявник зазначала, що з 30 вересня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявниця посилалася на те, що боржник добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у її матеріальному забезпеченні.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати, задовольнити її заяву про видачу судового наказу.

Заявник зазначає, що їх спільна з боржником донька зареєстрована за місцем реєстрації батька, проте проживає з нею. З початку війни в Україні вона разом з донькою виїхали за кордон до Німеччини, де дитина вже відвідує школу.

Заявниця вважає, що відсутні підстави для відмови у видачі судового наказу про стягнення з боржника аліментів, так як судом в порушення вимог законодавства не витребувано у боржника доказів на підтвердження факту проживання з ним їх доньки та її матеріального забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає

задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя виходив з того, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, оскільки до заяви не додано документів, які безспірно підтверджують факт проживання дитини разом із заявником та перебування дитини на її утриманні.

Колегія суддів погоджується з висновком судді першої інстанції, виходячи з наступного.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно частини 2 статті 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (пункти 4, 5).

Частина 3 статті 163 ЦПК України передбачає, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (пункт 4).

У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (пункт 1).

Судом встановлено, що в серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, посилаючись на те, що у них з боржником ОСОБА_2 є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на її утриманні, боржник добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь заявника є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Тобто, підставою для відмови судом у видачі судового наказу на підставі частини 1 ст. 165 ЦПК України є не подання доказів про місце проживання дитини з тим з батьків, на користь якого стягуються аліменти.

До заяви про видачу судового наказу заявником додано: копію паспорту та ідентифікаційного коду заявника, згідно яких заявник зареєстрована у м. Хмільник Вінницької області, та копію паспорту боржника, який зареєстрований у м. Фастів Київської області, копію свідоцтва про шлюб між сторонами та копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що її донька ОСОБА_3 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 статті 167 ЦПК України передбачає, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що суд повинен був витребувати у боржника докази, що дитина мешкає з ним, а також докази, які б підтвердили факт матеріальної допомоги на утримання дитини, є безпідставними, оскільки таких обов`язків при розгляді заяви про видачу судового наказу діюче законодавство на суд не покладає.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на надання нею довідки з місця

проживання у Німеччині разом із дочкою. Проте, доданий до апеляційної скарги документ викладений іноземною мовою та не містить перекладу. Крім того, ОСОБА_1 не зазначено причин неможливості надання суду першої інстанції документу, який підтверджує проживання дитини разом з нею у Німеччині. При цьому, заява ОСОБА_1 взагалі не містить посилань на проживання її та дочки за межами України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу.

Разом з цим, у випадку відмови у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, заявник може повторно звернутися з такою самою заявою після усунення її недоліків, що передбачено ст. 166 ЦПК України.

Також ОСОБА_1 має право звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів з батька дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук