Справа № 204/4922/23
Провадження № 2/204/1904/23
РІШЕННЯ

іменем України

31 жовтня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі головуючого судді Книш А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість по заробітній платі 118543,05 грн та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні 183018,42 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16 вересня 2013 року по 06 жовтня 2013 року та з 27 лютого 2018 року по 23 травня 2021 року. На даний час відповідач не проводить виплати заборгованості із заробітної плати, незважаючи на вимоги позивача. Заборгованість з виплати заробітної плати складає 118543,05 грн. Вказує, що зобов`язання сплатити середній заробіток обмежено шестимісячним строком лише з 01 липня 2022 року та в даному випадку строк для виплати скоротиться до 01 січня 2023 року. Середньоденний заробіток позивача становить 454,14 грн, тобто за період з 24 травня 2021 року по 01 січня 2023 року потрібно стягнути 183018,42 грн. Також просив врахувати сплачений судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу та при розгляді апеляційної скарги.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст.175 ЦПК України.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року вказана позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків, вказаних в ухвалі суду від 11 квітня 2023 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2023 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06 вересня 2023 року, представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що в день звільнення 23 травня 2021 року позивач не працював, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався, а тому, враховуючи положення ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про розрахунок. Про вимогу щодо розрахунку відповідачу стало відомо 03 квітня 2023 року, коли отримав позовну заяву позивача в особистому кабінеті «Електронний суд». Вважає, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення та просив при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що суду не надано наказ про надання позивачу відпустки у день звільнення, що є підставою перебування особи у відпустці, не надано табелю обліку робочого часу, що підтверджує неробочий день у день звільнення для позивача. Надані відповідачем копії заяви позивача з проханням надати йому частину щорічної відпустки та записки про надання відпустки не підтверджують перебування позивача у відпустці в день звільнення.

18 вересня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача Руденко А.А. зазначає, що твердження позивача про не знаходження у відпустці 23 травня 2021 року є неправдивими, оскільки обґрунтування та належних доказів позивач не надав. Зауважує, що дії позивача та його представника направлені на незаконне збагачення за рахунок відповідача, оскільки розгляд даної справи ще не закінчений, а позивач та його представник подали до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області заяву про видачу судового наказу з ідентичними вимогами, які розглядаються в даній справі (судовий наказ №235/1083/23).

У додаткових поясненнях у справі, які надійшли на адресу суду 18 вересня 2023 року, представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що обставини, на які посилається відповідач, повинні бути підтверджені певними доказами, а саме факт перебування позивача у відпустці може бути підтвердженим наказом про відпустку, а не доповідними записками.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Позивач у період з 27 лютого 2018 року по 23 травня 2021 року працював у ТОВ «Краснолиманське» та 23 травня 2021 року був звільнений згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.13 зворотна сторона-17).

Згідно довідки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» від 05 вересня 2023 року №284, позивач працював на підприємстві з 27 лютого 2018 року по 23 травня 2021 року гірником очисного забою 5 розряду видобувної дільниці №10-1 та його залишок по заборгованості із заробітної плати за період з листопада 2019 року по травень 2021 року на дату надання довідки склав 118543,05 грн. Сума заборгованості зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів (а.с.70).

Відповідно до довідки ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» від 05 вересня 2023 року №285 середньоденний заробіток позивача на дату звільнення склав 454,14 грн (а.с.70 зворотна сторона).

14 вересня 2023 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ по справі № 235/1083/23 (номер провадження 2-н/235/85/23), яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», адреса: місто Київ, вул. Прорізна (Шевченківський р-н), буд.12-А, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 118543 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок три) гривні 05 копійок, без утримання з цієї суми податків та зборів; середній заробіток за період з 24.05.2021 по 01.01.2023 в розмірі 183018 (сто вісімдесят три тисячі вісімнадцять) гривень 42 копійки, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, а також судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 72 копійки (а.с.92-93).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про скасування судового наказу задоволено та скасовано судовий наказ від 14 вересня 2023 року про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 118543,05 гривень; середнього заробітку за період з 24.05.2021 по 01.01.2023 в розмірі 183018,42 гривень (а.с.94-95).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі судом враховується наступне.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 118543,05 грн (а.с.70).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої, заробітної плати у розмірі 118543,05 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Разом з цим, судом враховується, що такий розмір заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, визначений вже з урахуванням утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом враховується наступне.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року, стаття 117 КЗпП викладена в іншій редакції.

За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 травня 2021 року по 01 січня 2023 року.

Таким чином, за період з 24 травня 2021 року до набрання Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX чинності 19 липня 2022 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України в редакції Закону України № 3248-IV від 20 грудня 2005 року, а з 19 липня 2022 року в редакції Закону України від 01 липня 2022 року N 2352-IX.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, передбачено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до довідки відповідача, становить 454,14 грн.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 24 травня 2021 року і по 01 січня 2023 року у межах пред`явлених позовних вимог.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 24 травня 2021 року по 01 січня 2023 року складає: 412 днів х 454,14 грн = 187 105,68 грн.

Викладені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що в день звільнення позивач не працював та з вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався судом до уваги не приймаються, оскільки такі доводи є безпідставними та не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок. Так з наданих до відзиву копій заяви позивача про звільнення від 23 травня 2021 року та наказу від 23 травня 2021 року за №145к вбачається, що позивач був присутній на роботі в цей день та цього ж дня був ознайомлений з наказом про звільнення. Крім того, на копії наказу про звільнення від 23 травня 2021 року за №145к в рядку «Контрольний табель» міститься запис про те, що "Останній день праці 23 травня 2021 року" та такий запис засвідчений підписом уповноваженої особи відповідача (а.с.71).

Відповідачем не доведено, що остаточний розрахунок при звільненні позивача був проведений не з його вини.

Також частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що підприємство письмово повідомляло позивача про нараховані суми, належні йому при звільненні.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц.

Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України, до 70000 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн та за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду від 28 квітня 2023 року у розмірі 429,44 грн, що складає 1288,32 грн (а.с.5,77).

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 492,75 грн (1288,32*70000/183018,42).

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 214,72 грн за подання у вересні 2023 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області заяви про видачу судового наказу розподілу не підлягає з огляду на наступне (а.с.92-95).

Частиною другою статті 164 ЦПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Проте, позовну заяву у даній справі позивачем було подано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 03 квітня 2023 року (а.с.1-2), тобто до того, як позивач у вересні 2023 року подав до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області заяву про видачу судового наказу.

Таким чином, понесені позивачем витрати у виді судового збору за подачу заяви про видачу судового наказу не підлягають зарахуванню до суми судового збору, встановленої за подання даної позовної заяви, та відповідно не підлягають розподілу за наслідками її розгляду.

За розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 118543,05 грн з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 185,43 грн (1 відсоток ціни позову).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 118543 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок три) гривні 05 (п`ять) копійок.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 492 (чотириста дев`яності дві) гривні 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на користь держави судовий збір у розмірі 1 185 (одна тисяча сто вісімдесят п`ять) гривень 43 (сорок три) копійки.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Прорізна, буд.12А, ідентифікаційний код 32281519.

Головуючий: