КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва в складі судді Коробенка С.В., постановлену в м. Київ 27 березня 2023 року за заявою стягувача ОСОБА_2 , заінтересовані особи стягувач Асоціація «Гапоненко Роман і партнери», ОСОБА_2 , приватний виконавець Левченко Яна Олександрівна, про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даною заявою, просив замінити сторону виконавчого провадження - стягувача по справі № 760/18377/20 з ОСОБА_2 на Асоціацію «Гапоненко Роман і партнери».

Вказував, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в справі № 760/18377/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 4580,26 доларів США, в решті позову відмовлено, покладено з відповідача судові витрати в розмірі 1237,77 грн., на виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та 17 червня 2022 року відкрито виконавче провадження.

17 грудня 2022 року ОСОБА_2 та Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» уклали договір про відступлення права вимоги № 15, за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_2 відступає (передає), а новий кредитор - Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» приймає на себе належне новому кредитору право вимагати від ОСОБА_1 погашення заборгованості в розмірі 4580,26 доларів США та 1237,77 грн., що виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва в справі № 760/18377/20 від 13 грудня 2021 року про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача ОСОБА_2 на його правонаступника Асоціацію «Гапоненко Роман і партнери» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відкритому 17 червня 2022 року відносно боржника ОСОБА_1 на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в справі № 760/18377/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що договором передбачено відступлення права вимоги новому кредитору в рахунок часткового погашення заборгованості, але не зазначено, в якому розмірі відступається право вимоги.

Також у зазначеному договорі зазначається ціна договору в сумі 896740,86 грн., але доказів на підтвердження здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги (доказів на підтвердження належності виконання зобов`язань за договором) кредитором не надані, що дає підстави для відмови у задоволенні заяви кредитора про заміну стягувача.

Посилався на правові висновки, викладені Верховним Судом у справі № 910/16109/14, у якій касаційний суд залишив без змін ухвали судів попередніх інстанцій, якими відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження з тих підстав, що встановлена судом апеляційної інстанції відсутністть у заявника доказів на підтвердження здійснення повної оплати банку за договором відступлення права вимоги (доказів на підтвердження належності виконання зобов`язань за договором) є самостійною достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви товариства про заміну сторони стягувача за наказом.

Вважав, що оскільки до заяви ОСОБА_2 не було додано квитанцію про оплату по договору про відступлення права вимоги, це є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви стягувача.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 3-226гс16 та № 3-254гс16, згідно з якими якщо договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги проти виплати коштів або обов`язку їх виплатити, то фактично має місце фінансування однієї сторони іншою, такі відносини мають ознаки факторингу, отже новий кредитор повинен мати статус банку або фінансової установи, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Отже, оскільки договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги, то такі відносини мають ознаки факторингу, однак у нового кредитора відсутній статус банку або фінансової установи, а тому заміна не може відбуватися.

Звертав увагу, що заборгованість виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року про стягнення заборгованості, а не з 2015 року, як зазначено в п. 2.1 договору про відступлення права вимоги, що свідчить про подання до суду недостовірних даних.

Звертав також увагу, що в договорі про відступлення права вимоги та в заяві ОСОБА_2 не зазначається, що з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні було стягнуто частину грошових коштів, а тому заміну можливо здійснити тільки зменшивши розмір боргу на суму стягнутих коштів.

Зазначив, що до заяви про заміну сторони виконавчого провадження додається опис до цінного листа, який начебто йому направлено 21 грудня 2022 року, в якому міститься штрихкод, однак відповідно до інформації сайту Укрпошти, зазначений лист не зареєстрований в системі Укрпошта, що свідчить про неотримання ним вказаної заяви.

Також до заяви додано повідомлення із квитанцією від Нової пошти, яке він також не отримував. Отже, вважав, що п. 3.2 договору про відступлення прав вимоги та ст. 516 ЦК України не виконано, що є підставою для відмови в задоволенні заяви в повному обсязі.

Звертав увагу, що кредитор - ОСОБА_2 є пов`язаною особою із Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» відповідно до п. 14.1.159 ст. 14 Податкового кодексу, оскільки є володільцем Асоціації, тому це прямо вплинуло на прийняття економічного рішення щодо заміни кредитора у зобов`язанні, що призвело до ухилення від сплати податків стягувачем. Крім того, факт пов`язаної особи вказує те, що ОСОБА_3 представляла інтереси ОСОБА_2 під час стягнення коштів, та представляє інтереси Асоціації на підставі довіреності, виданої ОСОБА_2 , що є додатковою підставою для відмови у задоволенні заяви в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що 17 грудня 2022 року ОСОБА_2 та Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» в особі представника ОСОБА_3. укладено договір про відступлення права вимоги № 15, відповідно до умов якого право вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, які виникли на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в межах розгляду справи № 760/18377/20, перейшли до заінтересованої особи Асоціації « Гапоненко Роман і партнери », таким чином, Асоціація у встановленому порядку набула прав кредитора по відношенню до боржника ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в справі № 760/18377/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 4580,26 доларів США, в решті позову відмовлено, покладено з відповідача судові витрати в розмірі 1237,77 грн. (а. с. 42 - 44).

На а. с. 73 знаходиться витяг з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за виконавчим провадженням ВП № НОМЕР_2 та НОМЕР_1, згідно якого 17 червня 2022 року приватним виконавцем Левченко Я.О. відкрито дане виконавче провадження, стягувачем за яким є ОСОБА_2 , боржником - ОСОБА_1 .

На а. с. 74 - 75 знаходяться копії постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Левченко Я.О. від 17 червня 2022 року у ВП № НОМЕР_2 та НОМЕР_1, якими відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Солом`янським районним судом м. Києва 15 червня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та штрафних санкцій у вигляді 3 % річних в розмірі 4580,26 доларів США, а також судового збору 1237,77 грн.

17 грудня 2022 року ОСОБА_2 та Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» в особі представника ОСОБА_3. уклали договір про відступлення права вимоги № 15, за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_2 відступає (передає), а новий кредитор - Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» приймає на себе належне новому кредитору право вимагати від ОСОБА_1 погашення заборгованості в розмірі 4580,26 доларів США та 1237,77 грн., що виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва в справі № 760/18377/20 від 13 грудня 2021 року про стягнення заборгованості. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника ОСОБА_1 стягнення основного боргу в сумі 4580,26 доларів США та 1237,77 грн., стягнення боргу у вигляді неустойки, процентів, інфляції, 3 % річних від суми основного боргу.

Згідно п. 2 договору, первісний кредитор відступає права вимоги новому кредитору в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла в 2015 році у первісного кредитора перед новим кредитором в сумі 896740,86 грн. та підтверджена актом звірки станом на 17 грудня 2022 року.

Згідно п. 3.2 договору первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 5 місяців з моменту підписання договору шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику листа-повідомлення про заміну кредитора, або шляхом вручення нарочно боржнику (представнику боржника) під розписку відповідного листа-повідомлення про заміну кредитора.

Згідно п. 5.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На а. с. 77 знаходиться копія повідомлення від 19 грудня 2022 року № 1/12 про відступлення права вимоги, направленого ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 , в якому повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги від 15 грудня 2022 року № 15 та роз`яснено про необхідність сплати заборгованості новому кредитору. До повідомлення долучено копію експрес-накладної Укрпошти від 20 грудня 2022 року.

До заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження додано опис вкладення у цінний лист, згідно якого на адресу ОСОБА_1 21 грудня 2022 року було направлено копії документів, наданих до суду (заява про заміну сторони виконавчого провадження, належним чином завірена копія витягу з АСВП, належним чином завірена копія постанов про відкриття виконавчого провадження, належним чином завірена копія договору про відступлення права вимоги № 15 від 17 грудня 2022 року, належним чином завірена копія повідомлення про відступлення права вимоги від 19 грудня 2022 року з експрес-накладною) (а. с. 81).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, а саме копії квитанцій від 25 липня та 18 серпня 2022 року. Заявник вказував, що ним 24 березня 2023 року до суду першої інстанції було подано заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він не отримав повідомлення про заміну сторони виконавчого провадження та заяви ОСОБА_2 від 21 грудня 2022 року про заміну сторони виконавчого провадження, для надання заперечень і доказів, які мають значення для справи. Квитанції про часткову оплату боргу свідчать про часткове погашення боргу, які він не мав можливості подати до суду першої інстанції, оскільки у нього були відсутні будь-які документи. Отже, він був позбавлений можливості подати докази у суд першої інстанції, в зв`язку з чим просив прийняти нові докази до розгляду та дослідити квитанції про часткову оплату боргу.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд враховує, що 24 березня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про відкладення розгляду справи, в якій посилався на те, що розгляд справи призначено на 27 березня 2023 року, однак розгляд по суті не може бути вирішено в даному судовому засіданні, оскільки необхідно здійснити додаткові дії по зобов`язанню кредитора надати боржнику заяву про заміну кредитора у зобов`язанні з наданням відповідних документів, а також ознайомлення зі справою (а. с. 87 - 88).

Таким чином, станом на день подання вказаної заяви 24 березня 2023 року у ОСОБА_1 були в наявності квитанції від 25 липня та 18 серпня 2022 року, які він не був позбавлений можливості подати разом із вказаною заявою для оцінки їх судом, однак вказаною процесуальною можливістю не скористався. Посилання ОСОБА_1 на неотримання ним копії заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження не є обставиною, яка перешкоджала йому в реалізації цієї можливості.

Виходячи із наведеного, з урахуванням вимог ч. 12, 13, 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що заявник не надав доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, клопотань про поновлення строку для подання доказів у апеляційній скарзі не заявлено, тому апеляційний суд не має процесуальних повноважень приймати вказані докази та вирішувати справу з посиланням на ці докази.

Крім того, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи ОСОБА_1 про те, що оскільки штрихкод поштового відправлення № 074 не зареєстрований в системі Укрпошти, це свідчить про неотримання ним вищезазначеної заяви, з огляду на те, що згідно відомостей офіційного сайту Укрпошти інформація про наявність та стан пересилань поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі протягом 6 місяців з моменту реєстрації, і даний термін на момент апеляційного перегляду щодо відправлення 21 грудня 2022 року закінчився.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За частиною першою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статей 442, 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13, Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10, 05 грудня 2018 року в справі 643/4902/14.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

З урахуванням наведеного, повно та всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, як окремо, так і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для заміни сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ОСОБА_2 на його правонаступника Асоціацію «Гапоненко Роман і партнери» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відкритому 17 червня 2022 року відносно боржника ОСОБА_1 на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року в справі № 760/18377/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що у договорі про відступлення права вимоги новому кредитору не зазначено, в якому розмірі відступається право вимоги, є безпідставними, зважаючи на п. 1.1, 1.2 договору, в яких чітко зазначено, що за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника ОСОБА_1 стягнення основного боргу в сумі 4580,26 доларів США та 1237,77 грн., стягнення боргу у вигляді неустойки, процентів, інфляції, 3 % річних від суми основного боргу.

Помилковими є також аргументи апеляційної скарги, що сторонами договору про відступлення прав вимоги зазначена його ціна в сумі 896740,86 грн., оскільки такі аргументи не відповідають положенням п. 2.1 договору прав вимоги, з яких вбачається, що 896740,86 грн. є розміром заборгованості між первісним та новим кредитором, в рахунок часткового погашення якої відступається право вимоги до ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не може погодитись з необґрунтованими доводами апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки, викладені Верховним Судом у справі № 910/16109/14, що оскільки до заяви ОСОБА_2 не було додано квитанцію про оплату по договору про відступлення права вимоги, це є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви стягувача.

Так, згідно п. 5.1 договору від 17 грудня 2022 року № 15, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, в той час як у справі № 910/16109/14, на яку посилався ОСОБА_1 , у п. 2.2 договору відступлення права вимоги сторони узгодили, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

Таким чином, у справі № 910/16109/14 установлено інші обставини справи ніж у справі, яка переглядається, отже, у наведеній постанові Верховного Суду висновки, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

В договорі від 17 грудня 2022 року № 15, укладеному ОСОБА_2 та Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери», момент набрання договором чинності не залежить від сплати його ціни або від підтвердження здійснення зарахування ціни договору в рахунок зобов`язання, що виникло між сторонами даного договору, а відтак посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів на підтвердження належності виконання зобов`язань за договором є неспроможними та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оскільки договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги, то такі відносини мають ознаки факторингу, однак у нового кредитора відсутній статус банку або фінансової установи, а тому заміна не може відбуватися.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16, в якій Верховний Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Крім того, Верховний Суд в постанові від 31 січня 2018 року в справі № 910/7038/17 вказав, що однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Отже, оскільки згідно п. 2 договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2022 року № 15, первісний кредитор відступає права вимоги новому кредитору в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла в 2015 році у первісного кредитора перед новим кредитором в сумі 896740,86 грн. та підтверджена актом звірки станом на 17 грудня 2022 року, зміст оспорюваного позивачем договору свідчить про те, що між сторонами укладено саме договір про відступлення права вимоги, цей договір не містить умов, властивих договору факторингу, за його умовами відступлено право грошової вимоги - новий кредитор є правонаступником кредитора у виконавчому провадженні, пов`язаному із правом вимоги, зобов`язання, в яких відбувається заміна кредитора, не належать до зобов`язань, в яких заміна кредитора не допускається, метою оспорюваного договору про відступлення прав за кредитним договором є безпосередньо передання права вимоги, право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення додаткової плати.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що заборгованість виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року про стягнення заборгованості, а не з 2015 року, як зазначено в п. 2.1 договору про відступлення права вимоги, що свідчить про подання до суду недостовірних даних, відхиляються апеляційним судом, оскільки в цих доводах заявник перекручує фактичний зміст пункту 2.1 договору, згідно якого, заборгованість, яка виникла в 2015 році, має місце у первісного кредитора перед новим кредитором, а не у ОСОБА_1 перед первісним кредитором.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що в договорі про відступлення права вимоги та в заяві ОСОБА_2 не зазначається, що з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні було стягнуто частину грошових коштів, а тому заміну можливо здійснити тільки зменшивши розмір боргу на суму стягнутих коштів, виходячи з наступного.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «Nemo plus juris ad alium transferre potest quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

При цьому не слід ототожнювати дійсність вимоги лише з розміром боргу по договору, відносно якого така вимога відступається, що є помилковим (постанова Верховного Суду від 15 грудня 2021 року в справі № 953/1232/20 (провадження № 61-8046св21)).

Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (ст. 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (ст. 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами.

Так, договором від 17 грудня 2022 року № 15 відступлено прав вимоги до ОСОБА_1 погашення заборгованості в розмірі 4580,26 доларів США та 1237,77 грн., що виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва в справі № 760/18377/20 від 13 грудня 2021 року про стягнення заборгованості, і позивачем не надано доказів, що зобов`язання за цим рішенням ним повністю виконано належним чином і є припиненим.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що п. 3.2 договору про відступлення прав вимоги та ст. 516 ЦК України не виконано, що є підставою для відмови в задоволенні заяви в повному обсязі.

Так, умовами п. 3.2 договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2022 року передбачено, що первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 5 місяців з моменту підписання договору шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику листа-повідомлення про заміну кредитора, або шляхом вручення нарочно боржнику (представнику боржника) під розписку відповідного листа-повідомлення про заміну кредитора.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, а лише тягне за собою ризик несприятливих наслідків для нового кредитора у вигляді виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові.

Крім того, відповідно до положень ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент отримання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Також апеляційний суд враховує, що до повідомлення про відступлення права вимоги від 19 грудня 2022 року № 1/12, направленого ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 , долучено копію експрес-накладної Укрпошти від 20 грудня 2022 року (а. с. 77 зворот), що свідчить про належне виконання первісним кредитором п. 3.2 договору про відступлення прав вимоги та ст. 516 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що кредитор - ОСОБА_2 є пов`язаною особою із Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» відповідно до п. 14.1.159 ст. 14 Податкового кодексу, є володільцем Асоціації, і це прямо вплинуло на прийняття економічного рішення щодо заміни кредитора у зобов`язанні, що призвело до ухилення від сплати податків стягувачем, з огляду на те, що суд при вирішенні питання щодо заміни сторони у виконавчому провадженні не перевіряє обставин дотримання податкового законодавства учасниками справи, оскільки частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статтею 442 ЦПК України цього не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних в матеріалах справи, а лише на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвали суду першої інстанції постановлені із додержанням вимог закону і не можуть бути скасовані з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.