Провадження №2/447/92/23
Справа №447/2598/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

17.10.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 у її та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_5

представник відповідача ОСОБА_6 .

Процесуальні дії у справі.

01.11.2022 позивач ОСОБА_1 пред`явила позов в своїх інтересах та інтересах своїх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якому просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на її користь та користь її дітей моральну шкоду в розмірі по 700 000,00 грн. кожному, заподіяну внаслідок вчинення 14.03.2022 ОСОБА_4 кримінального правопорушення. В обґрунтування позову позивачка покликається на те, що 14 березня 2022 року в Центрі космічних досліджень та зв`язку Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, трагічно загинув її чоловік та батько її дітей ОСОБА_7 .

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 27.06.2022 у справі № 445/634/22, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 13.10.2022, ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Судом встановлено те, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 5 ст. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ 01.02.2016 № 70, 14.03.2022 близько 16 год. 20 хв., сидячи на підлозі на відведеному місці для відпочинку у приміщенні кімнати № НОМЕР_2 , що розташована на другому поверсі будівлі Центру космічних досліджень та зв`язку Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, за адресою: урочище «Під азимутом» Сасівська сільська рада Золочівського району Львівської області, діючи необережно, а саме не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, тримаючи в руках автомат Калашникова (АК-74), споряджений магазином, у якому містилися набої калібру 5.45 мм до вказаного автомата у кількості 30 штук, направленим в сторону солдата ОСОБА_7 , перевів запобіжник автомата у положення одиночного вогню та шляхом відведення затвору в крайнє заднє положення та вільного його повернення вперед дослав патрон у патронник автомата Калашникова (АК-74), після чого здійснив постріл. Унаслідок пострілу, який відбувся через порушення солдатом ОСОБА_4 правил поводження зі зброєю, військовослужбовець ОСОБА_7 , який на момент пострілу сидів навпроти нього, отримав тілесне ушкодження у вигляді наскрізного, вогнепального, кульового поранення голови з ушкодженням кісток черепа і речовини головного мозку, що призвело до смерті останнього.

На момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 працював водієм автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні «солдат».

Неправомірними суспільно-небезпечними діями засудженого ОСОБА_4 позивачам завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблем, одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, і часова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності...

Наслідки перенесеної події призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Протиправною поведінкою засудженого порушено їхні актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації.

Наслідки події, що відбулась 14.03.2022 з вини засудженого, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, в т.ч. на проведення правових заходів, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Оскільки, понесені позивачами моральні страждання не можна відшкодувати в повному обсязі, позаяк немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, і будь-яка компенсація не може бути адекватною їхнім душевним стражданням, вони оцінюють моральну шкоду, враховуючи вимоги розумності і справедливості у розмірі по 700 000 грн. (сімсот тисяч гривень 00 коп.) кожному.

Ухвалою суду від 03.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень.

Представник відповідача Коломийцева 11.11.2022 отримала копію ухвали суду від 03.11.2022, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами, що стверджується розпискою, наявною у матеріалах справи.

29.11.2022 представник відповідача ОСОБА_8 через систему «Електронний суд» надіслав на адресу суду відзив, у якому вказав, що відповідно до вироку Золочівського районного суду Львівської області від 27.06.2022 лише ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, жодної протиправної дії чи бездіяльності, а тим паче наявності причинного звязку між діями посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 НГ України не встановлено. Відтак, вважає, що позивач помилково прийшов до висновку, що неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 НГ України було завдано моральну шкоду позивачам, отже в задоволенні такої вимоги повинно бути відмовлено.

Окрім того, зазначив, що під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде.

В даному випадку дії ОСОБА_4 не пов`язані із виконанням ним службових обов`язків, так як, коли відбулась зазначена вище подія, з особовим складом даного підрозділу стрільби не організовувались, жодних заходів, які б потребували використання зброї не проводилось, а сама смерть ОСОБА_7 відбулась раптово внаслідок неправомірних дій іншого військовослужбовця ОСОБА_4 . Саме до ОСОБА_4 позивач повинен звертатись про відшкодування моральної шкоди, а не до Військової частини.

Представник Військової частини НОМЕР_1 НГ України зазначає, що жодних доказів, зокрема покази свідків, характеристик, виписки з лікарень, допомоги психолога тощо на обґрунтування фактів страждань та зміну звичного способу життя потерпілого, не надано, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

07.12.2022 ухвалою суду витребувано у Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції відомості у якій установі відбування покарання перебуває засуджений вироком Золочівського районного суду Львівської області від 27.06.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.01.2023 на адресу суду надійшла відповідь виконувача обов`язків начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Коваль Ю., згідно якої встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115».

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Кагарлицька виправна колонія №115» третя особа ОСОБА_4 пояснив що у вчиненні даного кримінального правопорушення він щиро кається, дана подія відбулася через необережність його дій. Вказаного дня він тримаючи в руках автомат Калашникова, у якому містилися набої до нього з необережності, через порушення правил поводження зі зброєю, здійснив постріл в голову солдата ОСОБА_7 , який в цей час сидів навпроти нього.

02.05.2023 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

24.07.2023 представник відповідача ОСОБА_8 через систему «Електронний суд» надіслав на адресу суду додаткові пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на постанову Верховного Суду від 22.05.2019 по справі № 237/3076/16-к (яка є аналогічною з даною справою) щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки у вироку суду чітко було зазначено, що ОСОБА_4 відпочивав, сидячи на підлозі та його дії (здійснення пострілу) за своїм змістом не випливали з виконання ним службових обов`язків. Отже завдання шкоди відбулось не в зв`язку з виконанням його обов`язків як військовослужбовця, тому правові підстави для покладення на Військову частину НОМЕР_1 НГ України відповідальності за наслідками вчинення засудженим злочину відсутні.

02.10.2023 ОСОБА_4 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог покладався на думку суду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та просила задоволити позовні вимоги. Вважає, що дійсно законом не встановлено як саме оцінити заподіяну їй та її дітям, у зв`язку із втратою чоловіка та батька відповідно, моральну шкоду, однак, з урахуванням вимог справедливості, просить відшкодувати їм таку, шляхом стягнення визначеної ними розміру шкоди з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію позивачки, вважає, що її позовні вимоги повинні бути задоволені з огляду на положення чинного законодавства щодо презумпції заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки та практику ВС, а також враховуючи вирок Золочівського районного суд Львівської області від 27.06.2022, яким було встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав вказаних у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Суд встановив:

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 27.06.2022 у справі № 445/634/22, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 13.10.2022, ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Судом встановлено те, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1,4.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 5 ст. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ 01.02.2016 № 70, 14.03.2022 близько 16 год. 20 хв., сидячи на підлозі на відведеному місці для відпочинку у приміщенні кімнати № НОМЕР_2 , що розташована на другому поверсі будівлі Центру космічних досліджень та зв`язку Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України, за адресою: урочище «Під азимутом» Сасівська сільська рада Золочівського району Львівської області, діючи необережно, а саме не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, тримаючи в руках автомат Калашникова (АК-74), споряджений магазином, у якому містилися набої калібру 5.45 мм до вказаного автомата у кількості 30 штук, направленим в сторону солдата ОСОБА_7 , перевів запобіжник автомата у положення одиночного вогню та шляхом відведення затвору в крайнє заднє положення та вільного його повернення вперед дослав патрон у патронник автомата Калашникова (АК-74), після чого здійснив постріл. Унаслідок пострілу, який відбувся через порушення солдатом ОСОБА_4 правил поводження зі зброєю, військовослужбовець ОСОБА_7 , який на момент пострілу сидів навпроти нього, отримав тілесне ушкодження у вигляді наскрізного, вогнепального, кульового поранення голови з ушкодженням кісток черепа і речовини головного мозку, що призвело до смерті останнього.

Батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно свідоцтв про народження є ОСОБА_7 та ОСОБА_1

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серіїї НОМЕР_3 від 01.04.2022.

Оцінка суду.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так як обставини події встановлені та викладені вироком Золочівського районного суду Львівської області від 27.06.2022, такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Положеннями ч. 2 ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних сил України воно набуває статусу військового майна.

Військове майно це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних сил України (стаття 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України»).

За змістом частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами Збройних сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Частиною першою статті 137 Господарського кодексу України визначено, що правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 243/10982/15-ц.

Таким чином, на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, як на володільця на праві оперативного управління військового майна, зокрема вогнепальної зброї, з якої ОСОБА_7 було заподіяно смерть, покладено обов`язок з відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, суд вважає, що обов`язок відшкодувати моральну шкоду завдану позивачам у справі, яку їм було заподіяно внаслідок порушення правил поводження зі зброєю військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 , що заподіяло смерть чоловіка та батька позивачів, покладається на Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Аналогічне твердження виказане в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 в справі №592/4160/17.

Доводи представника відповідача з приводу відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України спростовуються вищенаведеним.

Що стосується розміру моральної шкоди то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є та не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» ЄСПЛ зазначив, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги».

Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується роз`яснення Пленуму Верховного Суду, викладені в п.9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95N4 (з наступними змінами та доповненнями) про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, суд враховує ту обставину, що у зв`язку із смертю ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду позивачам у справі, яка полягає у заподіянні великих душевних страждань пов`язаних зі смертю чоловіка та батька, а тому враховуючи положення ст.23 ЦК України та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивачів в рахунок компенсації моральної шкоди по 500000,00 грн. кожному.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення частково, а позивачі звільнені від сплати судового збору, оскільки такі стосувалися відшкодування шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України належить стягнути судовий збір у справі у розмірі по 5000,00 грн. за кожну позовну вимогу, а разом 15 000,00 грн. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 137, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 170, 1168, 1172, 1187 ЦК України, -

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушення у розмірі 500 000 ( п`ятсот тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушення у розмірі 500 000 ( п`ятсот тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушення у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь держави судовий збір у розмірі 15 000 ( п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7.

Третя особа - ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: невідомий.

Повний текст рішення складено 27.10.2023.

Суддя Головатий А. П.