Справа № 644/1603/23
Провадження № 2/645/707/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Ульяніч І.В., при секретарі Циганок В.М., учасники справи: представник позивача Литвинець С.А., представник відповідача Яресько Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, вказуючи, що 24.03.2018 року між позивачем ТОВ «АІА Фінанс груп» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання кредиту за №1687351. Даний договір укладено в електронному вигляді на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 20.03.2018 р. та Заявки на отримання кредиту відповідача № 1687351 від 24.03.2018 р., які акцептовані відповідачем 24.03.2018 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205, ст. 638, ст. 639 Цивільного Кодексу України на обраних відповідачем умовах. Датою укладення договору є 24.03.2018 року. Відповідно до умов кредитного договору, кредит наданий на 30 днів, сума кредиту складає 9000 грн., сума процентів складає 2849,00 грн., загальна сума у розмірі 11849,00 грн. Грошові кошти у розмірі 9000,00 грн. перераховані на рахунок відповідача 25.03.2018 року. За період прострочення повернення Кредиту за користування Кредитом клієнту нараховані проценти згідно п. 2.11 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 241785,00 грн. В рахунок погашення заборгованості за Договором в період з 25.03.2018 по 20.03.2023 року відповідачем були здійсненні наступні платежі: 29.05.2018 р. в розмірі 102,00 грн., 29.05.2018 р. в розмірі 405,00 грн., 25.05.2018 р. в розмірі 15,00 грн., 25.05.2018 р. в розмірі 1485,00 грн., 21.05.2018 р. в розмірі 112,00 грн., 21.05.2018 р. в розмірі 1350,00 грн., 10.05.2018 в розмірі 7,00 грн., 10.05.2018 р. в розмірі 675,00 грн. Всього заборгованість відповідача становить 255104,39 грн.

08.06.2023 року від представника позивача - адвоката Литвинець С.А. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник зазначає, що позивачем заявлено до стягнення 255104,39 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом 9000 грн; сума заборгованості за строковими процентами за період з 25.03.2018 р. по 24.04.2023 р. 2849,00 грн.; сума заборгованості за процентами в період прострочення (згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, п. 2.11 договору, за період з 25.04.2018 по 20.03.2023 р. 240483,00 грн; інфляційні втрати за період з 25.04.2018 по 20.03.2023 р. 5621,39 грн. Водночас, з урахуванням положень п. 18 Перехідних положень ЦК України в чинній редакції, нараховані за період з 24.02.2023 по 20.03.2023 року проценти в період прострочення та інфляційні втрати підлягають списанню. У зв`язку з наведеною обставиною позивач списує нараховані за вказаний період суми, та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України заявляє про зменшення розміру позовних вимог. Станом на 07.06.2023 року заборгованість відповідача складає 199408,00 грн., з яких: сума кредиту у розмірі 9000,00 грн.; проценти за період з 25.03.2018 по 24.04.2018 р. у розмірі 2849,00 грн.; проценти (згідно ст. 625 ЦКУ та п. 2.11 Договору) за період з 25.04.2018 року по 23.02.2022 р. у розмірі 184849,00 грн.; Інфляційні втрати (згідно ст. 625 ЦКУ) за період з 25.04.2018 по 23.02.2022 р. у розмір 2710 грн.

Просить суд стягнути вказану заборгованість, а також відшкодувати судові витрати.

29.05.2023 року до суду надійшов Відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами ТОВ «АІА Фінанс Груп», вважає їх не обгрунтованими та безпідставними. Вказує, що відповідач не заперечує, що на підставі Оферти Позивача від 20.03.2018 року, відповідачем було 24.03.2018 року підписано на обраних умовах Заявку, а отже, 24.03.2018 року між відповідачем та позивачем було укладено Кредитний договір. В позовній заяві позивач зазначає, що 25.03.2018 року перерахував кошти у розмірі 9000,00 грн. на рахунок відповідача за даним Кредитним договором, що зазначений в Заявці. Належних та допустимих доказів цього, а саме первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», як це передбачено сталою судовою практикою позивач не надав. Кредитним договором встановлено, що датою надання кредиту є не дата перерахування коштів кредитором, а дата зарахування коштів на рахунок позичальника, як і датою нарахування процентів є дата зарахування кредитних коштів в повному обсязі в розмірі 9000,00 грн. Таким чином, довідка про перерахування коштів на рахунок відповідача не є належним доказом по даній справі. 25.03.2018 року на карту відповідача було лише 3 транзакції, а саме: 00:00 год -536,64 грн.. щомісячний платіж за послугу; 07:50 год. 8955,00 грн. переказ коштів;. 08:09 год. -20,00 грн. від доходів на скарбничку. Отже єдиним надходженням за 25.03.2018 року вбачається надходження о 07:50. Позивач також стверджує, що фінансування згідно Кредитного договору відбулося саме о 07:50. Зі скріншоту з Приват24 вбачається наступне: по-перше, дане надходження стосується виплати грошових коштів за іншим договором - договором кредиту №, а не за Договором про надання кредиту від 24.03.2018 року №1687351, укладеному між позивачем та відповідачем, по-друге, в будь-якому випадку дане надходження здійснено на суму 8955,00 грн., а не 9000,00 грн., як заявляє позивач, тобто, навіть якби це була оплата по Кредитному договору, то зарахування кредитних коштів в повному обсязі не відбулося, а отже, відповідно до п.2.9 Кредитного договору плата за користування кредиту не може нараховуватись. Отже, позивач не надав взагалі жодних доказів виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором, не кажучи вже про їх належність та допустимість.

Відповідач ніколи не отримувала на картковий рахунок від позивача суму в розмірі 9000,00 грн. по жодному з укладених кредитних договорів. Таким чином, відповідно до умов Договору плата за кредит (проценти) не можуть бути нараховані позивачем, оскільки це суперечить п.2.9 Кредитного договору.

Також представник зазначає, що навіть якщо припустити, що позивач доведе факт зарахування коштів у розмірі 9000,00 грн. за Кредитним договором на рахунок відповідача, то навіть в цьому випадку, нарахування процентів (згідно п.2.11 Кредитного договору та ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 240 483,00 грн. та спроба їх стягнення, є таким, що суперечить нормам чинного законодавства та сталій судовій практиці Верховного Суду.

Крім того, кошти у розмірі 4151,00 грн. повинні бути направлені в погашення заборгованості за тілом кредиту, а не за неіснуючими процентами, що відповідно б змінило базу нарахування інфляційних втрат. Однак, як зазначалося вище, без отримання доказів зарахування коштів на картковий рахунок відповідача по Кредитному договору, неможливо встановити розмір коштів, які були перераховані позивачем відповідачу, а отже, неможливо встановити базу нарахування інфляційних втрат, але при цьому вона точно не може становити 9000,00 грн., як зазначено в розрахунках позивача. Також заперечував щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі у зв`язку з необгрунтованістю та недоведеністю та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечував, з мотивів, викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2018 року відповідачем було подано позивачу заявку № 1687351, згідно якої вона просила надати їй кредит в сумі 9000 грн., терміном на 30 днів, із оплатою відсотків за користування кредитом 2849 грн., загальна сума кредиту 11849 грн., що підтверджується копією зазначеної заявки (а.с.16)

24.03.2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 1687351 в електронній формі, який підписаний цифровим підписом позивача, на підставі заявки на отримання кредиту відповідача №1687351. Датою укладення договору є 24.03.2018 р., на умовах зазначених у договорі (а.с.5-18)

Згідно п. 2.2 умов зазначеного Договору сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених договором, зазначається в Заявці позичальника, що формується позичальником у власному кабінеті на підставі умов Договору.

Згідно п. 2.6 умов зазначеного Договору датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту.

Пунктом 2.7. Договору передбачено надання кредиту на визначену позичальником кількість днів від 7 до 30 днів. Плата за користування кредитом нараховується на суму кредиту в день отримання кредиту в повному розмірі (п.2.9)

Згідно п. 2.11 Договору передбачено, що починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.

Відповідно до п.2.12 Договору в першу чергу погашаються проценти за користування кредитом; в другу чергу погашається сума кредиту; в третю чергу погашаються неустойка, інфляційні втрати та збитки кредитодавця, у зв`язку із порушенням позичальником умов Договору.

Сторонами узгоджений строк позовної давності 5 років (п.5.2 Договору)

Згідно п.7.4 Договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії Договору сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. При цьому непогашені грошові зобов`язання повертаються стороною, що прострочила з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, з процентами згідно п. 2.11 Договору.

Згідно реєстру платежів клієнта станом на 20.02.2023 року відповідачем за кредитом було погашено 4151 грн. (а.с.20)

03.03.2023 року позивачем на адресу відповідача була надіслана вимога щодо виконання зобов`язань за договором на загальну суму заборгованості 256993,75 грн.(а.с.23), яка відповідачем не була виконана.

На виконання ухвали суду від 08.06.2023 року про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надіслав виписку по рахунку відповідачки ОСОБА_1 , згідно якого вбачається, що 25.03.2018 року на картку відповідача надійшла сума 9000 грн.. Банком відповідача, при надходженні суми, була стягнута комісія 45 грн., залишок суми 8955 грн. (а.с.112-113) Також перерахування коштів в розмірі 9000 грн. позивачем відповідачу підтверджується копією платіжного доручення № 10979 від 25.03.2018 року, в якому зазначено призначення платежу виплата грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором № від 25.03.2018 року. (а.с.99) Номер зазначеного договору, який відповідає ідентифікаційному коду відповідача, в даному платіжному дорученні, як пояснив представник позивача є технічною помилкою, що також підтверджується копією наказу № 180502-2 від 08.05.2018 року про виправлення технічної помилки при формуванні платіжних доручень. Тому суд критично ставиться до показань представника відповідача, що виплата зазначених коштів за іншим договором та відповідач не отримувала кредитні кошти від позивача в розмірі 9000 грн..

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За положеннями ст.ст. 526, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання є неприпустимою.

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із наданих сторонами доказів, свої зобов`язання перед відповідачем, позивач виконав.

Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача, а також до письмових пояснень відповідача, в частині того, що відповідач не отримувала кошти за кредитним договором № 1687351 в розмірі 9000 гривень, враховуючи дослідженні докази. При цьому в поясненях відповідач зазначала про отримання коштів в розмірі 8955 грн. 25.03.2018 року.

Відповідно до кредитного договору, дата надання кредиту 25.03.2018 року, що підтверджується випискою по рахунку банку про надходження коштів.

Тому суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення тіла кредиту 9000 грн. та відсотків за користування кредитом в розмірі 2849 грн., згідно укладеного договору сторін.

Відповідно до п. 2.2, 2.7 кредитного договору, та заявки відповідачки кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.04.2018 року.

Пунктом 2.11. Договору передбачено, що починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту.

Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася його умов, внаслідок чого має непогашену заборгованість перед «АІА Фінанс груп» за кредитним договором № 1687351 від 24.03.2018 року.

В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1687351 від 24.03.2018 року на суму 199408,00 грн., з яких: сума кредиту у розмірі 9000,00 грн.; проценти за період з 25.03.2018 по 24.04.2018 р. у розмірі 2849,00 грн.; проценти (згідно ст. 625 ЦКУ та п. 2.11 Договору) за період з 25.04.2018 року по 23.02.2022 р. у розмірі 184849,00 грн.; Інфляційні втрати (згідно ст. 625 ЦКУ) за період з 25.04.2018 по 23.02.2022 р. у розмір 2710 грн..

З наданним позивачем розрахунком суд не погоджується із наступних підстав.

Із Реєстру платежів клієнта станом на 20.03.2023 року відповідачем було сплачено: 29.05.2018 р. в розмірі 102,00 грн., 29.05.2018 р. в розмірі 405,00 грн., 25.05.2018 р. в розмірі 15,00 грн., 25.05.2018 р. в розмірі 1485,00 грн., 21.05.2018 р. в розмірі 112,00 грн., 21.05.2018 р. в розмірі 1350,00 грн., 10.05.2018 в розмірі 7,00 грн., 10.05.2018 р. в розмірі 675,00 грн., на загальну суму 4151 грн..

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)).

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення.

Тому суд приходить до висновку, що проценти передбачені п. 2.11 Договору, а саме в розмірі 1,5% за кожень день, від простроченої суми не підлягає задоволенню,так як після сплину строку договору кредитодавець має право на стягнення згідно ст. 625 ЦК України, а підлягає задоволенню стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (до 23.02.2022 року враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), а також три проценти річних від простроченої суми, як це передбачено ч. 2 статті 625 ЦК України, та умовами Договору п.7.4.

Договором передбачено, що за час дії договору кредиту, боржник має сплатити за користування кредитом 2849 грн. Відповідач в період дії умов кредитного договору здійснила оплату у загальному розмірі 4151,00 грн., тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 7698 грн., враховуючи черговість стягнення за кредитом передбачену п.2.12 Договору, та узгоджену сторонами, а саме спочатку погашаються відсотки (4151-2849), а потім тіло кредиту (9000-1302).

Також із відповідачки підлягають стягненню сума інфляційних витрат в розмірі 2710 грн. та 3% річних в розмірі 1324,85грн.(3%:365х9000:100х1400дн.) , розраховані до 23.02.2022 року.

З огляду на те, що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, в повному обсязі не виконала, суд знаходить позовні вимоги ТОВ «АІА Фінанс груп» такими, що підлягають задоволенню частково.

Доводи відповідача про не укладання ним договору кредиту з позивачем спростовуються наданими позивачем доказами, які містять інформацію про предмет доказування та визнані судом належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідачем не заявлено вимог про визнання договору кредиту недійсним, та на порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано доказів закриття банківської картки, належної відповідачеві, на яку було здійснено переказ грошових коштів.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та підстав, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та з підстав, передбачених ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 225,15 грн., пропорційно до частини вимог, задоволених судом.

Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, заперечення представника відповідача щодо їх стягнень, зазначених у відзові та судовому засіданні та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Так в підтвердження необхідності стягнення витрат на правову допомогу, позивачем було надано копію Договору № 21-3 від 01.09.2021 року, укладеного між адвокатом Литвинець С.А. та ТОВ «АІА Фінанс груп», предметом якого є те, що Клієнт (ТОВ «АІА Фінанс груп») доручає та зобов`язується оплатити, а Адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта, в тому числі в усіх судових установах України. Згідно п.2.3 Договору Клієнт компенсує Адвокату суму фактичних витрат, пов`язаних із виконанням обов`язків. (а.с.28-30).

Згідно Додаткової угоди № 2 до зазначеного Договору від 03.09.2021, сторони дійшли згоди про вартість представництва інтересів Клієнта в судових справах 5000 грн. плюс 5% від суми позову за кожен позов, 1500 грн. за кожне судове засідання, 500 грн. за кожен запит.

Суд зауважує, що ані в Договорі від 01.09.2021 року, а ні в Додатковій угоді № 2, не зазначено, що Адвокат представляє інтереси позивача у данній справі.

Представником позивача також було надано копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Акт про наданні послуги від 20.03.2023 року на суму 12474,15 грн. представництва інтересів позивача при розгляді справи, при цьому в даному акті, не зазначено, в якій конкретно справі, які конкретно послуги були надані та їх вартість, тому суд в цій частині витрат на правову допомогу вважає за необхідним відмовити у її стягненні.

Також додатково представником позивача було надано акт про надання послуг згідно договору № 21-3 про надання правової допомоги від 10.07.2023 року, згідно якого було зазначено про представництво адвокатом Литвинець С. інтересів Клієнта (ТОВ «АІА Фінанс груп») при розгляді справи за позовом до ОСОБА_1 на суму 3000 грн. (по 1500 грн. за кожне судове засідання).

Суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. підлягають стягненню із відповідача, враховуючи вищезазначені обставини, участь представника позивача в судових засіданнях та часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 13, 76-80, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст.212, 526, 527, 530, 549, 551, 554, 611, 612, 624, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» заборгованість за договором №1687351 від 24.03.2018 року у розмірі 11732,85 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту - 7698 гривень, за ч. 2 ст. 625 ЦК України (з урахуванням індексу інфляції та 3% річних) - 4034,85 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» судовий збір у розмірі 225,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ТОВ «АІА Фінанс груп», Ідентифікаційний код: 41184403, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Михайлівська, буд.15/1Б ;

Представник позивача: Литвинець Сергій Анатолійович, адреса для кореспонденції: 01001, м.Київ, вул.Михайлівська, буд.15/1, літ.Б;

Відповідачі: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст виготовлено 30.10.2023 року.

Головуючий суддя: І.В.Ульяніч