Справа № 314/5023/23
Провадження № 2-н/314/706/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2023 м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

встановив:

23.10.2023 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В заяві заявник просить стягнути із ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

У пункті 9 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року №14, зазначено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. Наказне провадження є специфічною формою захисту прав кредитора за допомогою письмових доказів проти сторони боржника, яка не виконує або неналежним чином виконує свої зобов`язання. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

За приписами ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 Цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником до заяви про видачу судового наказу долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де батьком зазначений ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 6), копію заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.01.2018 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7-8), а також копію заочного рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.04.2018, згідно з яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено в повному обсязі, стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-11).

Надано також копію довідки ОЗ Михайлівського НВК ім. О.Т. Слободчикова № 106/02 від 31.05.2021, згідно з якою дівчинка ОСОБА_3 , 2016 р.н., є вихованкою ЗДО «Сонечко» з 2019 року та останні два роки проживає з батьком, який щодня приводить дитину до дитячого закладу і забирає її, мати дитини до заклад не з`являється, справами доньки не цікавиться, з вихователями не спілкується (а.с. 12).

Крім того долучено копію рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 11 від 18.01.2022 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини», згідно з яким затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13); копію Витягу з протоколу № 01 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Михайлівської сільської ради від 17.01.2022 (а.с. 14-16); копію висновку про місце проживання дитини (а.с. 17-19).

Таким чином, заявник ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину, посилається на те, що донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, тобто між сторонами наявний спір про право.

З вищенаведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері для утримання дитини, може слугувати підставою для звернення батька до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 161, 165 ЦПК України, ст. 183 Сімейного кодексу України, суд,-

постановив:

відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.О. Кіяшко

27.10.2023