Номер провадження: 22-ц/813/6433/23
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: КострицькогоВ.В., Стахової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ніц Анатолія Сергійовича, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року, постановленого під головуванням судді Косіциної В.В., повний текст рішення складений 05 квітня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі ТДВ «СК «Кредо») про стягнення страхового відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування, в якому просила стягнути на свою користь з ТДВ «СК «Кредо» страхове відшкодування за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року у розмірі 50000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що 25 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (покійним чоловіком позивачки) та ТДВ «СК «Кредо» було укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, відповідно до якого страхова сума склала 50000 грн.

30 березня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради з електронним направленням від сімейного лікаря для виконання мультифокальної біопсії передміхурової залози. При госпіталізації останньому було поставлено діагноз гіперплазія передміхурової залози.

У той же день, після виконання проби на визначення переносимості анестетику, ОСОБА_2 була виконана мультифокальна транс ректальна біопсія передміхурової залози та у задовільному стану хворий був переведений у палату після операційного перебування для динамічного спостереження.

Через 10 хвилин після завершення біопсії в палаті післяопераційного догляду стан хворого раптово погіршився.

31 березня 2022 року пацієнт був переведений у відділення інтенсивної терапії, де було продовжено лікувальні реанімаційні заходи, однак о 05:00 констатовано біологічну смерть ОСОБА_2 .

За розглядом кримінального провадження, відкритим слідчим СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Бандус О.О. 01 квітня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), постановою від04 квітня 2022 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку зі встановленням відсутності в діяннях кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 31.03.2022 року, лікарського свідоцтва про смерть № 1493-а від 04.05.2022 року, причиною смерті ОСОБА_2 слід вважати: поліорганну недостатність; гупоксично-ішемічну енцефалопатію; патологічну реакцію на лікарські засоби чи медикаменти, неуточнену Т88.7 та побічну дію не уточнених лікарських засобів або медикаментів Y57.9.

Після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «СК «Кредо» із заявою про настання страхової події за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, однак отримала лист від 21.10.2022 року, яким страхова компанія відмовила позивачеві у страховій виплаті за вище вказаним договором з підстав відсутності у смерті застрахованої особи ОСОБА_2 ознак нещасного випадку, передбаченого договором страхування.

Вважаючи таку відмову безпідставною та незаконною, позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Ніц А.С., представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що смерть ОСОБА_2 не підпадає під ознаки страхового випадку відповідно до умов договору, а відповідач законно відмовив у задоволені у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 6.2. договору.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Дорошенко Г.В., представник ТДВ «СК «Кредо» просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки смерть ОСОБА_2 , яка сталась під час лікування внаслідок алергії, не є страховим випадком.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (покійним чоловіком позивачки) та ТДВ «СК «Кредо» було укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, відповідно до якого страхова сума склала 50000 грн.

Страховими випадками згідно із Договором та Правилами страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку , тобто медичними закладами, судом тощо.

До страхового випадку, зокрема, п. 6.1.1 відносить смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, під яким, відповідно до п.6.2 Договору слід вважати раптову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулася і внаслідок якої настав розлад здоров`я застрахованої особи або її смерть.

30 березня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради з електронним направленням від сімейного лікаря для виконання мультифокальної біопсії передміхурової залози. При госпіталізації останньому було поставлено діагноз гіперплазія передміхурової залози.

30 березня 2022 року після виконання проби на визначення переносимості анестетику, під місцевою анестезією була виконана мультифокальна транс ректальна біопсія передміхурової залози, яку пацієнт переніс добре, технічних труднощів під час процедури виконання не було, а по її завершенню, було ректильно введено супозиторійДиклоберл 50 мг. У задовільному стану хворий був переведений у палату після операційного перебування для динамічного спостереження.

Через 10 хвилин після завершення біопсії в палаті післяопераційного догляду стан хворого раптово погіршився, пацієнт відмітив різке утруднення дихання, приступ задухи. Терміново викликаний лікар анестезіолог в/м ввів 4 мг Дексамезатону. Лікарем реаніматологом була проведена інкубація трахеї з підключенням до апарату ШВЛ та забезпечено центральний венозний доступ для проведення інтенсивної терапії.

31 березня 2022 року о 00:20 пацієнт був переведений у відділення інтенсивної терапії, де було продовжено лікувальні реанімаційні заходи.

Утім, незважаючи на проведення інтенсивної терапії, 31 березня 2022 року о 03:00 стан пацієнта почав прогресивно погіршуватися, у зв`язку з чим була проведена повторна інкубація дихальних шляхів. О 04:20 31 березня 2022 року була зафіксована зупинка серцевої діяльності, розпочата легендо серцева реанімація, яка о 05:00 була визнана неефективною та констатовано біологічну смерть ОСОБА_2 , що підтверджується випискою (посмертним епікризом № 2423 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 31.03.2022 року.

З приводу смерті ОСОБА_2 у віці 58 років в урологічному відділенні МКЛ № 10 м. Одеси,слідчим СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Бандус О.О. 01 квітня 2022 року було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000444, однак 04 квітня 2022 року постановою вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку зі встановленням відсутності в діяннях кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 31.03.2022 року, лікарського свідоцтва про смерть № 1493-а від 04.05.2022 року, копії яких містяться у матеріалах справи, причиною смерті ОСОБА_2 слід вважати: поліорганну недостатність; гупоксично-ішемічну енцефалопатію; патологічну реакцію на лікарські засоби чи медикаменти, неуточнену Т88.7 та побічну дію не уточнених лікарських засобів або медикаментів Y57.9.

В подальшому позивач звернулася до ТОВ «СК «Кредо» із заявою про настання страхової події за договором (полісом) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року та у відповідь отримала лист від 21.10.2022 року яким страхова компанія відмовила позивачеві у страховій виплаті за вище вказаним договором з підстав відсутності у смерті застрахованої особи ОСОБА_2 ознак нещасного випадку, передбаченого п.6.2 договору страхування.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із законності відмови у задоволенні вимоги про виплату страхового відшкодування з посиланням на п. 6.2. вказаного договору, викладену ТДВ «Страхова компанія «Кредо» у листі від 21.10.2022 року та адресовану ОСОБА_1 , а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 979 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) - ст. 980 ЦК України.

Приписами ст. 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Частинами 1, 6 ст. 6 вищевказаного закону, передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Умови договору страхування життя можуть також передбачати обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі нещасного випадку, що стався із застрахованою особою, та (або) хвороби застрахованої особи.

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією).

Частинами 1-3 ст. 28 цього Закону передбачено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобов`язань перед страхувальником у повному обсязі; несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки.

При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред`явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених ст. ст. 22, 23 і 24 цього Закону; ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування.

Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України.

Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

Відповідно до п. 4.3 договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №CSSBNS-167IG7T від 18 серпня 2016 року (далі - договору страхування) цей договір укладено між страховиком і страхувальником відповідно до «Правил добровільного страхування від нещасних випадків № П-02», затверджених розпорядженням № 50 від 27.02.2007 року, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.03.2007 (далі - Правила страхування).

Згідно п. 6.1 договору страхування страховими випадками згідно з вказаним договором і правилами страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законом порядку (медичними закладами, судом, тощо).

Відповідно до п. 7 договору страхування договір діє 12 місяців з 25 серпня 2016 року 00 годин 00 хвилин по 24 серпня 2017 року 00 годин 00 хвилин включно (але не більше ніж сплачуємий період). При цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика. Договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів. Сплачуємий період страхування - 1 місяць та починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика. Якщо страховий платіж надійшов у діючому періоді страхування, то сплачуємий період починається з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем закінчення попереднього періоду страхування.

Згідно з п. 11.5 договору страхування у разі несплати або неповної сплати відповідної частини страхового платежу договір не набуває чинності (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування по ньому не здійснюються.

Таким чином, укладеним договором передбачено, що дія договору триває 1 місяць з моменту внесення страхувальником чергового страхового платежу.

Згідно п. 4.2. Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків (далі - Умов страхування) не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження, які відбулися до моменту набрання чинності цим договором та після припинення дії цього договору.

Отже відповідно до умов страхування страхувальник зобов`язаний своєчасно сплачувати страхові платежі.

Судом вірно встановлено, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження сплати померлим ОСОБА_2 страхових платежів відповідно до умов договору добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року та на підтвердження продовження його дії, у той же час, уважно ознайомившись з листом страхової компанії від 21.10.2022 року, яким остання відмовила позивачеві у страховій виплаті за вище вказаним договором з підстав відсутності у смерті застрахованої особи ОСОБА_2 ознак нещасного випадку, передбаченого п.6.2 договору страхування та відзивом від 23 січня 2022 року, суд дійшов до висновку, що відповідач визнає чинність договору на момент настання страхового випадку, тобто смерті застрахованої особи 31 березня 2022 року, а підставою для відмови у виплаті страхового випадку є відсутність ознак страхового випадку, передбачених п. 6.2 договору страхування.

Відповідно до вимог ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1493-а від 04 травня 2022 року причиною смерті смерть ОСОБА_2 настала внаслідок алергічної реакції. При цьому судом було звернуто увагу на те, що відповідно до Виписки (посмертного епікризу) № 2423 із медичної карти стаціонарного хворого у померлого, зі слів його дружини, раніше були помічені алергічні реакції з невстановленим алергеном.

Судом встановлено, що відповідно до п.4.2 договору добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування настає у разі настання страхового випадку, яким відповідно до п.6.1 Договору, страховими випадами, згідно цього Договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом), а саме: смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку та ушкодження здоров`я Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, згідно Додатку № 1 до правили страхування.

Відповідно до пункту 6.2. договору страхування, нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась, і внаслідок якої настав розлад здоров`я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками, ботулізм, захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) застрахованої особи або її смерть.

Судом вірно встановлено, що п.6.2 містить вичерпний перелік подій, які підпадають під поняття «нещасного випадку» і алергія не є страховим випадком. Окрім того, відповідно до змісту зазначеного пункту, випадковість є одним із кваліфікуючих факторів нещасного випадку, а зі змісту медичної документації, зокрема висновку експерта КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи від 31.02.2022 року зазначено, що зі слів дружини у хворого анафілактичні реакції на НПВС були неодноразовими за останні 4 роки.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як зазначено в ч.ч. 1, 2 ст. 991 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Висновки суду про те, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку відповідають вимогам закону.

Закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком страховик має можливість встановити.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позову без задоволення, смерть ОСОБА_2 в результаті алергічної реакції на медичні препарати не підпадає під ознаки страхового випадку, відповідно до умов договору (полісу)добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року, з настанням якого у страховика - ТДВ «СК «Кредо» виникає обов`язок у виплаті страхового відшкодування.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Ніц А.С., представника ОСОБА_1 про те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що смерть ОСОБА_2 не підпадає під ознаки страхового випадку відповідно до умов договору, а відповідач законно відмовив у задоволені у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п. 6.2. договору, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки смерть ОСОБА_2 не підпадає під ознаки страхового випадку, відповідно до умов договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків № DNHONS-167P8MN від 25 серпня 2016 року.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та доводів позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Ніц Анатолія Сергійовича, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ В.В. Кострицький

______________________________________ Н.В. Стахова