ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8618/23 Справа № 175/2495/23 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, треті особи Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ Приватбанк, треті особи: Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №14634 від 08.12.2017року, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 2250601,08 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк». Також просив стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що у травні 2023 року позивач дізнався про відкриття виконавчого провадження ВП № 66944526 державним виконавцем Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), правонаступником якого є Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про стягнення з нього боргу у розмірі 2250601,08 гривень на виконання виконавчого напису №14634 від 08.12.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А..

Зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства, оскільки відповідачем було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису розрахунок, що перевищує максимально можливу основну заборгованість. З розміром заборгованості позивач не згодний. Відповідачем для вчинення виконавчого напису було надано розрахунок, з яким позивач не згоден. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт безспірності заборгованості відносно якої вчинявся виконавчий напис. Крім того, по тексту зазначеного виконавчого напису не вказано жодного документа, що підтверджує суму безспірної заборгованості. Разом з тим, кредитний договір з передбаченою можливістю стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса не укладався, а факт безспірності нарахованих сум взагалі не підтверджений відповідачем.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем від 08 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №14634 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» боргу у розмірі 2250601,08 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 за подання позову (а.с.47-50).

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., АТ КБ Приватбанк подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення першої інстанції в цій частині та відмовити у задоволенні цієї частини вимог ОСОБА_1 ..

В обґрунтування апеляційної скарги посилалися на те, що судом першої інстанції не зазначено підстав відхилення доводів АТ КБ Приватбанк, викладених у запереченнях щодо розміру витрат на правову допомогу, як і не було зроблено обґрунтованого висновку суми таких витрат позивача, які не підтверджені банківською випискою за рахунком чи платіжним дорученням про перерахування на рахунок адвоката цих коштів, а також не досліджувались складові таких витрат, що входять до предмету доказування (а.с.56-59).

ОСОБА_1 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем від 08 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №14634 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» боргу у розмірі 2250601,08 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається надання правових послуг ОСОБА_1 , вартість яких склала 10 000 грн.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався ст.ст.133,134,137,141 ЦПК України та ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, посилаючись на надання позивачем письмових доказів понесення витрат у розмірі 10000 грн. та відсутність заперечення відповідача відносно відшкодування витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст.1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Щербачовим А.П., який представляв інтереси ОСОБА_1 при розгляді даної цивільної справи, укладений договір про надання правової допомоги від 22 травня 2023 року.

Згідно пункту 3.1 Договору, сторонами договору узгоджено розмір винагороди адвоката, який орієнтовно на момент укладання договору становить 10 000 грн. ( а.с.13) Актом до Договору про надання правової допомоги від 22.05.2023 року, складеним 22.05.2023 року та підписаним сторонами договору, із зазначенням переліку послуг, витрат часу та їх вартості, визначена сума винагороди у розмірі 10000 грн. Згідно акту, позивачу у суді першої інстанції надана правнича допомога, а саме: ознайомлення з документами щодо правовідносин між сторонами - 2000грн.; пошук судової практики 2000грн.; підготовка позовної заяви та подання її до суду 4000грн.; подання процесуальних документів, участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи 2000 грн.. (а.с.14).

Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19, зазначила, що суд не має права втручатись у правовідносини клієнта та адвоката, тобто піддавати сумніву розмір винагороди адвоката, про який сторони домовились, натомість процесуальним законодавством, а саме ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, передбачена можливість сторони, яка заперечує розмір таких витрат, заявити про їх зменшення у зв`язку із необґрунтованістю розміру.

Верховний Суд у своїй Постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не подавав суду першої інстанції жодної заяви чи клопотання про зменшення витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, про заперечення в цілому стягнення таких витрат з відповідача із посиланням на їх недоцільність, необґрунтованість та істотне завищення, зазначаючи такі доводи лише в апеляційній скарзі, тоді як право оцінки доказів належить виключно суду першої інстанції, в силу ст. 89 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права, якими регулюються спірні правовідносини.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо відхилення судом першої інстанції заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу ОСОБА_1 адвокатом колегія суддів не бере до уваги, враховуючи, що представник відповідача взагалі при розгляді справи участі не брав, будучи повідомленим належним чином про дату та час розгляду справи, та своєї позиції щодо позовних вимог, у тому числі і розміру витрат на правову допомогу, не висловлював.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, та є обґрунтованими.

З урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатами роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам процесуального та матеріального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І.Максюта