Справа № 442/6620/23
Провадження № 4-с/442/22/2023
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни, за участю сторін виконавчого провадження ОСОБА_2 ,

з участю секретаря судового засідання Федишина Б.І.,

скаржниці ОСОБА_1 ,

державного виконавця Кушнір С.Т.,

в с т а н о в и в:

19.09.2023 ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернулася до суду з даною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця в особі заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір С.Т. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 15.09.2023 у виконавчому провадженні №25780960.

Також просить скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 06.09.2023 у виконавчому провадженні №25780960 та зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів без зазначення суми 150431,88 грн., вказавши помісячно дату поступлення аліментних платежів на депозитний рахунок Дрогобицького ВДВС починаючи з 01.05.2021 і до 01.09.2023 та вказавши усі аліментні платежі, які поступали на рахунок Відділу впродовж кожного місяця, починаючи з 01.05.2021 і до 01.09.2023, без врахування дати їх перерахунку стягувачу.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження ЗВП 65188076, яке включає 22 виконавчих провадження, в тому числі і виконавче провадження ВП 25780960 по примусовому виконанню виконавчого листа ВЛ № 2-123/09, виданого 23.10.2009, згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 16.09.2009, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.10.2009 і до досягнення ним повноліття.

11.04.2011 була винесена постанова про відкриття ВП 25780960.

Зазначає, що 22.02.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було задоволено її скаргу на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця при складенні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 16.01.2023, визнано частково неправомірними дії державного виконавця заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 16.01.2023 у виконавчому провадженні №25780960, скасовано такий розрахунок та зобов`язано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №25780960 відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2023, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2023 залишено без змін.

15.09.2023 державним виконавцем здійснено новий розрахунок заборгованості по аліментах. Проте, в такому розрахунку безпідставно вказано суму заборгованості за період 07.10.2007 по 07.10.2009 у розмірі 150431,88 грн., оскільки сума заборгованості за вказаний період складає 4521,88 євро і 3606,88 грн.

Крім цього, в розрахунку заборгованості не зазначено ні дати зарахування аліментних коштів, ні офіційного курсу НБУ на день платежу, що позбавляє її можливості перевірити правильність такого розрахунку.

Вказує, що в розрахунку зазначено неправильні суми поступлення, зокрема, у травні, червні, вересні та жовтні 2021 року, оскільки в розрахунку вказано, що на рахунок відділу ДВС у травні поступили кошти 4224,20 грн, хоча в дійсності поступило 4509,40 грн., у червні поступили кошти 2454,35 грн, хоча в дійсності поступило 2169,35 грн., у вересні поступили кошти 2928,41 грн, хоча в дійсності поступило 3824,74 грн., у жовтні поступили кошти 1359,83 грн, хоча в дійсності поступило 463,50 грн.

Неодноразово просила державного виконавця виключити суму 150431,99 грн. з розрахунку заборгованості, надати їй дані щодо поступлення аліментних коштів на депозитний рахунок відділу та курсу євро до гривні, який використала виконавець у період з 01.05.2021-01.09.2023, проте, її звернення залишились поза увагою виконавця, а тому змушена звернутись до суду з даною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала, просить її задоволити. Зазначила, що державний виконавець неправомірно здійснила перерахунок коштів з національної валюти в євро згідно офіційного курсу НБУ станом на час поступлення їй коштів, оскільки такий перерахунок державний виконавець повинна, на її думку, була здійснити на час надходження коштів на рахунок ДВС. У випадку задоволення її скарги, протягом 5-ти днів з часу винесення ухвали, зобов`язується подати заяву про відшкодування судових витрат.

Державний виконавець заперечила з приводу задоволення скарги з підстав, які виклала письмово, вказавши, що розмір заборгованості по аліментах по АСПВ №25780960 станом на 01.09.2023 нею обчислено відповідно до закону, в межах повноважень на підставі наявних підтверджуючих документів та чинних розрахунків.

Боржник ОСОБА_2 на розгляд скарги не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду зазначеної скарги. Його неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися ст.55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, Законом України «Про виконавче провадження» із змінами та доповненнями, положеннями ЦПК України.

За ч. 3 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України відповідно до ст. 195 СК України.

Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому відділі державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСПВ 25780960 щодо виконання виконавчого листа №2-123/09, виданого 23.10.2009 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2009 і до досягнення ним повноліття.

Оскільки боржник у добровільному порядку заборгованість по виконавчому провадженню не погашав, державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснювались заходи примусового виконання.

Як встановлено і не заперечується скаржником, державними виконавцями неодноразово здійснювалися перерахунки заборгованості зі сплати аліментів.

Скаржниця оскаржує дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 15.09.2023 у виконавчому провадженні №25780960 станом на 01.09.2023.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 15.09.2023, в такому зазначено, що згідно розрахунку заборгованості від 29.01.2018 за період з 07.10.2007 по 06.10.2009 борг становить 4521,88 євро та 3606,88 грн. = 150431,88 грн.; згідно розрахунку заборгованості від 15.12.2017 за період з 06.10.2009 по 30.11.2017 борг становить 8941,33 євро та 248,45 грн.; згідно розрахунку заборгованості від 08.02.2021 за період 01.12.2017- 30.09.2020 борг становить 3185,06 євро. Станом на 01.09.2023 заборгованість у боржника зі сплати аліментів становить 15860,25 євро.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2023, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2023, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено частково, визнано частково неправомірними дії державного виконавця заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області щодо складання розрахунку заборгованості по аліментах від 16.01.2023 у виконавчому провадженні №25780960, скасувавши такий розрахунок та зобов`язавши державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №25780960 відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". В задоволенні решти скарги відмолено.

При цьому, судом було встановлено, що при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментах, перерахунку на дату зарахування платежу стягувачу в національній грошовій одиниці у валюту, в якій боржник отримував зарплату, відділом ДВС не було проведено.

Крім цього, зазначеною вище ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду було встановлено, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах по АСВП №25780960, складеного 29.01.2018 заступником начальника Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, загальна заборгованість зі сплати аліментів за жовтень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року та січень-жовтень 2009 року по 07.10.2009 - становить 4521,88 євро, що станом на 14.01.2019 еквівалентно 146825,40 грн. та 3606,88 грн. Як встановлено, даний розрахунок заборгованості по аліментах чинний і стягувачем не оскаржувався.

Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали/ участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, в ухвалі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2023 та постанові Львівського апеляційного суду від 04.07.2023 (справа № 442/443/23), в якій брали участь одні і ті самі особи, що і в даній справі, викладені висновки щодо нездійснення державним виконавцем перерахунку на дату зарахування платежу стягувачу в національній грошовій одиниці у валюту, в якій боржник отримував зарплату та щодо чинності розрахунку заборгованості по аліментах по АСВП №25780960, складеного 29.01.2018 заступником начальника Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, відповідно до якого загальна заборгованість зі сплати аліментів за жовтень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року та січень-жовтень 2009 року по 07.10.2009 - становить 4521,88 євро, що станом на 14.01.2019 еквівалентно 146825,40 грн. та 3606,88 грн. (146825 +3606,88=150431,88 грн.).

Разом з тим, суд погоджується з доводами державного виконавця про те, що у ОСОБА_2 станом на 09.10.2023 єдиним доходом, з якого проводиться стягнення заборгованості по аліментах є пенсія. Вилучення з розрахунку заборгованості зазначення суми у національній валюті являється підставою для зміни постанови про звернення стягнення на пенсію, а саме українську гривню на євро, яка відповідно не зможе бути прийнята до виконання ГУ ПФУ у Львівській області.

На виконання вимог ухвали суду від 09.10.2023, Дрогобицьким відділом державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано інформацію про рух аліментних коштів по виконавчому провадженні № 25780960, з дати їх зарахування на рахунок Відділу і до дати зарахування коштів на банківський рахунок стягувача ОСОБА_1 в період з 01.05.2021 по 01.09.2023, а також курсу євро щодо гривні, який використано для проведення перерахунку гривневих сум на дату обчислення платежу і з якого вбачається, що перерахування аліментних коштів з національної валюти в євро державним виконавцем здійснено станом на день перерахування таких коштів стягувачу.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що таке перерахування повнно було бути здійснено з врахуванням офіційного курсу на день поступлення коштів на рахунок ДВС, а не на день перерахування їх стягувачу.

Перевіряючи доводи скарги в зазначеній частині, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як встановлено в судовому засіданні, державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по аліментах з національної валюти в євро (в якій боржник отримував зарплату) на дату зарахування платежу стягувачу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України, а відтак доводи ОСОБА_1 щодо необхідності проведення перерахунку на день зарахування коштів на відповідний рахунок ДВС є безпідставними.

Додатком № 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 4 розділу ХVІ) визначено вимоги до форми розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, в якому міститься 8 граф, зокрема, 1 - Місяць/рік, 2 - Розмір доходу/ середня заробітна плата працівника для цієї місцевості, 3 - Розмір аліментів, визначений у виконавчому документі, 4 - Сума аліментів, яка підлягає стягненню, 5 - Сплачено боржником/стягнуто виконавцем, 6 - Заборгованість на 30 число поточного місяця, 7 Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження, 8 - Сукупний розмір заборгованості

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості від 15.09.2023, то такий сформовано державним виконавцем у формі відповідно до додатку №15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а відтак доводи ОСОБА_1 щодо необхідності зазначення в такому розрахунку інших відомостей (зокрема, дати зарахування коштів) не передбачені вказаною формою та є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до переконання, що державним виконавцем, при складенні розрахунку заборгованості від 15.09.2023, за яким загальний розмір заборгованості по аліментах ОСОБА_2 становить 15860,25 євро та де зазначено, що згідно розрахунку заборгованості від 29.01.2018 за період з 07.10.2007 по 06.10.2009 борг становить 4521,88 євро та 3606,88 грн. = 150431,88 грн (146825 +3606,88=150431,88 грн.), не було допущено жодних порушень, державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по аліментах з національної валюти в євро (в якій боржник отримував зарплату) на дату зарахування платежу стягувачу, а відтак, скарга задоволенню не підлягає.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця заступника начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кушнір Світлани Тадеївни, за участю сторін виконавчого провадження ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного тексту ухвали 26.10.2023.

Головуюча-суддя Р.І. Курус