ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/349/20 Головуючий суддя І інстанції Кочнєв О. В.
Провадження № 22-ц/818/1520/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скульського Сергія Івановича на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 червня 2023 року по справі № 632/349/20, за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі за заявою Первомайського комунального підприємства "Тепломережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання,

в с т а н о в и в:

10 березня 2020 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області було видано судовий наказ за заявою Первомайського комунального підприємства "Тепломережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання у сумі 42670 грн. 07 коп.

12 червня 2023 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Скульський С.І звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу через відсутність договірних відносин між сторонами як на час виникнення заборгованості, так і на час видачі оспорюваного судового наказу, необґрунтованість заявлених вимог без деталізації такої необгрунтованості та відсутністю вихідних даних про встановлені тарифи, на підставі яких здійснювалося нарахування послуг стягувачем.

Разом із заявою про скасування судового наказу у порядку п.3 ч.5 ст.170 ЦПК України представник боржника подав заяву про поновлення строків звернення до суду із заявою про скасування судового наказу, в якому зазначив, що про постановлений судом судовий наказ йому не було відомо, він його не отримував, відповідно до вимог процесуального закону та встановлено у нашій державі карантину його довіритель не міг належним чином захистити свої права раніше, оскільки такі права були обмежені карантинними обмеженнями, які діють і дотепер, що відповідає вимогам п.3 розділу XII ЦПК України, сам наказ боржник не отримував, оскільки змінив місце реєстрації 03.03.2020 року, з 26.05.2022 року ОСОБА_1 мобілізований до лав Збройних сил України, де боронить суверенітет та територіальну цілісність держави від збройної агресії, а по існування оспорюваного наказу боржник дізнався 08.06.2023 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 червня 2023 року було повернуто заяву про скасування судового наказу заявнику з огляду на відсутність поважних причин для поновлення процесуального строку для подачі такої заяви.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Скульський С.І. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказав, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, чинить перешкоди у доступі до правосуддя, розгляд заяви про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу є необґрунтованим, не є всебічним та об`єктивним.

Зазначив, що боржник за змістом норми ст. 170 ЦПК України не зобов`язаний доводити в суді та надавати докази отримання ним судового наказу, а матеріали справи не містять таких доказів. Боржник лише звертав увагу суду, що він змінив місце проживання, що не є тотожною реєстрації таких змін. З 26.05.2022 року ОСОБА_1 мобілізований до лав Збройних сил України.

Вважає, що суд, не дослідивши в повному обсязі усі аргументи заяви про скасування судового наказу, дійшов помилкового висновку щодо порушення строків подачі заяви про скасування судового наказу.

Вважає, що особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, що є порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на справедливий суд.

Посилався на п.п.13, 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», ст.ст.43, 170 ЦПК України та на постанови Харківського апеляційного суду у справах №644/1116/22 від 23.02.2023, № 641/1051/17 від 24.05.2023, № 629/3573/23 від 14.06.23023.

Відзиву на апеляційну скаргу від заявника до суду апеляційної інстанції не надійшло, що не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржену ухвалу суду скасувати.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним вимогам оскаржена ухвала суду не відповідає

На обґрунтування висновків про повернення заяви боржника про скасування судового наказу суд першої інстанції зазначив наступне.

Щодо зміни адреси місця реєстрації боржника з 03.03.2020 року, то в цій частині доводи боржника спростовуються офіційною, отриманою у порядку ч.5 ст.165 ЦПК України, відповіддю виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 04.03.2020 року за вих. №297 за підписом заступника міського голови Антона Орєхова, яку суд отримав 10.03.2020 року, коли і видав судовий наказ, де чітко зазначено, що станом на 04.03.2020 року боржник ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13). Надана представником боржника довідка того ж виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 03.08.2020 року №4769 (а.с.27) також чітко вказує, що лише 03.08.2020 року ОСОБА_1 вибув на постійне місце реєстрації до с. Олексіївка Лозівського району Харківської області. Тобто в цій частині доводи боржника не знайшли свого доказового підтвердження.

Щодо необхідності поновлення строку звернення до суду через карантинні обмеження, встановлені відповідними постановами Кабінету Міністрів України у взаємозв`язку із п.3 розділу XII ЦПК України, то в цій частині доводи боржника та його представника будується на загальних підставах, в той час як жодних конкретних доводів щодо неможливості скористатися будьякими своїми правами у цей час судді надано не було, що вказує на загальний не підтверджений належними доказами характер вказаної вимоги для поновлення відповідного пропущеного боржником строку.

Щодо мобілізації боржника, суд першої інстанції зазначив, що сам факт мобілізації не є безумовною підставою для як поновлення строку звернення до суду із відповідною заявою, так і для задоволення самої заяви, оскільки такі вимоги не містить сам процесуальний закон або інший законодавчий чи підзаконний нормативний акт. З моменту мобілізації ОСОБА_1 зобов`язаний був мати як короткочасну, так і тривалу відпустки, на час яких повинен був бути вільний від обов`язків несення військової служби, про що у заяві не зазначено, однак такі права прямо передбачені Законом України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу». Крім цього, із заяви не зрозуміло за яких обставин ОСОБА_1 стало відомо 08.06.2023 року про наявність вказаного судового наказу, що впливає на факт перевірки дати ознайомлення із наявністю судового наказу боржником. Суд відхилив аргумент ОСОБА_1 про те, що існування судового наказу дізнався 08.06.2023 року, оскільки він перед цим за 5 днів уклав договір із своїм представником через орган безоплатної правової допомоги. Крім цього, у суду викликав сумнів можливість боржника за умовами перебування бійців на лінії бойового зіткнення та у 1 черзі від лінії бойового зіткнення, де неможливо вільно пересуватися, так і спілкуватися за своїми особистими справами, особисто укласти 03.06.2023 року з адвокатом Скульським С.І. договір на правове представництво в даній справі, що потребувало особистого відвідування органу з надання безоплатної правової допомоги та підписання відповідного договору №38 від 03.06.2023 року. З наведених обставин суд відхилив заяву боржника про те, що він лише 08.06.2023 року дізнався про існування судового наказу та що він не мав можливості дізнатися про вказані обставини раніше, у тому числі, після своєї мобілізації до лав ЗСУ.

Таким чином, на думку суду першої інстанції жоден з доводів боржника в особі його представника щодо поважності причин поновлення строку звернення до судді із заявою про скасування судового наказу від 10.03.2020 року не знайшов свого доказового підтвердження та належного обґрунтування під час дослідження відповідної заяви, а тому немає підстав для розгляду самої заяви про скасування судового наказу по суті.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Доступ до суду є також елементом конституційний гарантій права на судовий захист.

Так, у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 був сформульований правовий висновок про те, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно ст. 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами. 3. Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 165 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю - за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи станом на 04.03.2020 року боржник ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Надана представником боржника довідка того ж виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 03.08.2020 року №4769 (а.с.27) свідчить, що з 03.08.2020 року ОСОБА_1 вибув на постійне місце реєстрації до с. Олексіївка Лозівського району Харківської області.

Згідно з ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що у справі відсутні належні і допустимі письмові докази отримання боржником копії судового наказу.

Так, згідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, з відповіді виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 04.03.2020 року за вих. №297 за підписом заступника міського голови Антона Орєхова, яку суд отримав 10.03.2020 року, коли і видав судовий наказ, де чітко зазначено, що станом на 04.03.2020 року боржник ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13), та саме ця ж сама адреса зазначена у виданому судом судовому наказі, але згідно до супровідного листа та конверт із копією судового наказу, заяви про видачу судового наказу разом із доданими до нього документами була надіслана судом за іншою адресою: АДРЕСА_2 , яка не належить та не належала боржнику та, який повернувся на адресу суду із відміткою органу поштового зв`язку, що «адресат за вказаною адресою відсутній» та поштовим штемпелем з датою 11 квітня 2022 року (а.с.15, 17-18).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є наступна адреса: АДРЕСА_3 , на підтвердження чого ним було надано відповідну довідку до заяви про скасування судового наказу (а.с. 27).

Отже, доводи скарги про неотримання боржником судового наказу за відсутності його відповідальності за це - повністю підтверджуються матеріалами справи.

При недоведеності виконання судом передбаченого у згаданих нормах ч. 4 ст. 169, ст. 272 ЦПК України порядку вручення боржнику судового наказу разом з доданими документи вимога суду першої інстанції довести боржнику цей факт покладає на нього надмірний процесуальний тягар, що не відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України. Тому є безпідставними інші мотиви суду першої інстанції, з яких він відхилив інші доводи заяви боржника про скасування судового наказу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд не дотримався визначеного у нормі ч. 4 ст. 169 ЦПК України порядку вручення копії судового наказу, внаслідок чого ОСОБА_1 з поважних причин не був обізнаний про постановлений судом судовий наказ, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для поновлення процесуального строку на подачу заяви про його скасування та повернув заяву ОСОБА_1 з порушенням вказаних норм цивільного процесуального права.

Як передбачено ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Внаслідок цього суд першої інстанції з порушення вимог ст.ст. 127, 169, 272 ЦПК України прийшов до помилкового висновку про те, що заявник ОСОБА_1 без поважних пропустив строк подачі заяви про скасування судового наказу.

Отже, матеріалами справи підтверджуються викладені ОСОБА_1 обставини про поважність пропуску строку, однак суд не дослідив вказаних обставин, не вирішив питання про поновлення пропущеного строку щодо скасування судового наказу, не з`ясував причини його пропущення заявником.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про повернення заяви є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується спір по суті, питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується.

Керуючись ст.ст. 268,369,374,379,383,384,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скульського Сергія Івановича задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 червня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.