Справа № 352/308/23
Провадження № 22-ц/4808/999/23
Головуючий у 1 інстанції Струтинського Р.Р.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Василишин Л. В.,

Луганської В. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Тисменицького районного суду від 25 травня 2023 року в справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку (надалі Тернопільський ЗВ ВСП) звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у порядку регресу.

Позов обґрунтовано тим, що наказом начальника Тернопільського ЗВ ВСП від 31 жовтня 2018 року військовослужбовця за контрактом солдата ОСОБА_1 , призначено на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ВСП. 11 червня 2020 року відповідач, керуючи автомобілем «УАЗ-43151» порушив ПДР України, здійснив зіткнення із транспортним засобом «VOLKSWAGEN Passat» внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року у справі № 344/7647/20 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідач з 28 березня 2022 року виключений зі списків особового складу Тернопільського Тернопільського ЗВ ВСП та продовжив проходження військової служби у м. Івано-Франківськ. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05 квітня 2022 року по справі № 921/27/22, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03 серпня 2022 року , з Тернопільського ЗВ ВСП на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі МТСБУ) стягнуто відшкодування в сумі 47 164 грн. 59 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 грн. На виконання судового рішення 22 листопада 2022 року позивачем відшкодовано МТСБУ 50 716 грн. 79 коп. за шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_1 . Таким чином, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача з моменту відшкодування на користь МТСБУ шкоди.

Посилаючись на вказані обставини Тернопільський ЗВ ВСП просив стягнути з відповідача майнову шкоду в порядку регресу у розмірі 50 716 грн. 79 коп. та судовий збір у сумі 2 684 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільського зонального відділу ВСП вартість виплаченого відшкодування заподіяної шкоди в порядку регресу в розмірі 40 260 грн. та судовий збір в розмірі 2 130 грн. 56 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових відносинах з Тернопільським зональним відділом ВСП, керуючи транспортним засобом марки «УАЗ 3151», що належав позивачу, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN Passat». Завдана відповідачем шкода в сумі 47 164 грн. 59 коп. та 2 270 грн. судового збору була стягнута з Тернопільського ЗВ ВСП. Підставою даного позову є заподіяння відповідачем шкоди третій особі власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. В цьому разі, чинне законодавство не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності військовослужбовця за шкоду завдану третій особі.

Таким чином, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, оскільки Тернопільський ЗВ ВСП виконав обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України, то останній має право зворотної вимоги щодо такого відшкодування у тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано, тобто у розмірі фактично виплаченого відшкодування 50 716 грн. 79 коп.

Виходячи з попереднього, апелянт вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносини, але належним чином не врахував норми матеріального права, що регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої третій особі з вини військовослужбовця, яка відшкодована відповідною військовою частиною та положення про право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до наказу начальника Тернопільського ЗВ ВСП від 31 жовтня 2018 року солдата ОСОБА_1 , призначено на посаду стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ВСП, з 31 жовтня 2018 року зараховано до списків особового складу Тернопільського ЗВ ВСП (а.с. 9).

11 червня 2020 року о 08 год. 45 хв. в м. Івано-Франківську відповідач ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.3(б), 12.1, 13.1 ПДР України, керуючи транспортним засобом марки «УАЗ 3151», що належить Тернопільському ЗВ ВСП, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN Passat», після чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «PEUGEOT» які рухались попереду, внаслідок ДТП всі автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 12-13).

Відповідач з 28 березня 2022 року виключений зі списків особового складу Тернопільського ЗВ ВСП та продовжив проходження військової служби у м. Івано-Франківськ.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05 квітня 2022 року у справі № 921/27/22, залишеному без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03 серпня 2022 року, стягнуто з Тернопільського ЗВ ВСП на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування у розмірі 47 164 грн. 59 коп., 1 282 грн. 20 коп. витрат на встановлення розміру збитку та збір документів, 2 270 грн у відшкодування сплаченого судового збору (а.с. 14-20, 21-29).

Державною казначейською службою України 22 листопада 2022 року було проведено безспірне списання коштів на користь МТСБУ в сумі 50 716 грн. 79 коп. згідно наказу Господарського суду Тернопільської області від 11 серпня 2022 року, що підтверджується відповідною випискою від 23 листопада 2022 року (а.с. 30).

28 листопада 2022 року Тернопільський ЗВ ВСП звернувся до ОСОБА_1 з претензією про добровільне відшкодування шкоди в сумі 50 716 грн. 79 коп.

Добровільно відповідач ОСОБА_1 завдану ним шкоду не відшкодував.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що саме з вини відповідача ОСОБА_1 , який, будучи військовослужбовцем, керував автомобілем позивача, сталася дорожньо-транспортна пригода, Тернопільський ЗВ ВСП перерахував на користь МТСБУ стягнуту за рішенням суду суму відшкодування, сплаченого потерпілому. Проте, виходячи з положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», завдана шкода підлягає відшкодуванню відповідачем як військовослужбовцем частково, у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, розмір якої визначається станом на день притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, тобто на момент ухвалення судового рішення у даній справі.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Так, стаття 1187 відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК).

Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців (на час виникнення спірних правовідносин) були врегульовані Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який набрав чинності 31 жовтня 2019 року (далі за текстом Закон № 160-IX).

Згідно із статтею другою Закону № 160-IX, його дія поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що Закон № 160-IX визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону № 160-IX особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, норми Закону № 160-IX передбачають обмеження матеріальної відповідальності військовослужбовця за шкоду, завдану військовій частині, в якій такий військовослужбовець проходить службу.

Разом з тим, чинне законодавство не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності військовослужбовця за шкоду, спричинену третій особі, а відтак посилання суду на те, що наявність трудових правовідносин виключає можливість задоволення позовної заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу, є помилковими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам та правовим нормам.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди.

Підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки Тернопільський ЗВ ВСП виконав обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України, Тернопільський ЗВ ВСП отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач під час вчинення правопорушення проходив військову службу за контрактом, виконував службові обов`язки, згодом був визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення; встановивши, що право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з 22 листопада 2022 року, тобто з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, колегія приходить до висновку, що законом не встановлені обмеження щодо відшкодування відповідачем сплачених в рахунок виконання зобов`язання з відшкодування шкоди грошових коштів; відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача грошову суму в розмірі 50 716 грн. 79 коп., тобто у розмірі фактично виплаченого відшкодування.

Таким чином, у порушення статей 263-264, ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону належної уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права, до скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Тернопільського ЗВ ВСП.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, судові витрати, понесені Тернопільським ЗВ ВСП за подання позовної заяви в розмірі 2 684 грн. та апеляційної скарги в сумі 4 026 грн., необхідно покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 25 травня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку вартість виплаченого відшкодування заподіяної шкоди в порядку регресу 50 716 (п`ятдесят тисяч сімсот шістнадцять) грн. 79 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн., а разом - 53 400 (п`ятдесят три тисячі чотириста) грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

В. М. Луганська