СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9162/23

пр. № 2/759/3338/23

30 жовтня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним усиновлення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.05.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача та просив:

визнати недійсним усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке було здійснено на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва №2-о-35 від 25.02.2010 року;

внести зміни до актового запису №685 від 15.03.2007 року зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виключити з актового запису відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини, поновивши відомості про ОСОБА_5 , як батька дитини, змінивши прізвище дитини з ІНФОРМАЦІЯ_5 на ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що у вересні 2009 року позивач познайомився з відповідачкою та вони почали спільно проживати, та в подальшому 20.11.2009 року зареєстрували шлюб.

На момент знайомства позивача з відповідачем, у останньої була дитина від попередніх відносин з чоловіком. Після реєстрації шлюбу, відповідачка почала тиснути на позивача усиновити її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на що позивач погодився і в січні 2010 року звернувся до суду із заявою про усиновлення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.02.2010 року №2о-35/2010 позивача визнано усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язано відділ РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва внести відповідні зміни в актовий запис №685.

Так, позивачем зазначено, що одразу після усиновлення поведінка відповідача змінилась, вона прочала постійно ініціювати сварки, принижувати позивача та пропонувати останньому подати позов про розірвання шлюбу.

Згодом відповідачка сама звернулася до суду з позовом до позивача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2015 рокута до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2017 року у справі №759/17997/16, позбавлено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, на думку позивача відповідачем було юридично позбавлено права позивача у спілкуванні з усиновленою дитиною, проте відповідачка залишила можливість матеріальної наживи у вигляді аліментів, які позивач повинен сплачувати, що змусило останнього звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 22).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 69).

У судове засідання позивач та його представник - адвокат Фрегер Г.Й. не з`явились та через систему «Електронний суд» подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.02.2010 року №2о-35/2010 позивача визнано усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язано відділ РАЦС Святошинського РУЮ м. Києва внести відповідні зміни в актовий запис №685 (а.с. 6).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2015 рокута до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2017 року у справі №759/17997/16, позбавлено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13).

На думку позивача, відповідачем було юридично позбавлено права позивача у спілкуванні з усиновленою дитиною, проте відповідачка залишила можливість матеріальної наживи у вигляді аліментів, які позивач повинен сплачувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до ст. 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 СК України якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (пункт 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року № 34/166/131/88).

Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Однак, у матеріалах справи відсутній висновок органу опіки й піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами.

Суд неодноразово звертав увагу позивача та його представника на необхідність прибуття позивача та його представника у підготовче судове засідання та розв`язання даного спору відповідно до вимог ст. 19 СК України, проте позивач та його представник не скористалися своїм процесуальним правом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 08 квітня 2020 року № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) наголосив, що під час розгляду даної категорії справ, письмовий висновок органу опіки та піклування є обов`язковим.

Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Зокрема такі ж висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року справа № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22).

Слід також зазначити, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).

Статтею 7 СК України, частиною першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правову природу спірних правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 207, 236, 240 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним усиновлення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.