ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного центру зайнятості

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року у складі судді Турченко Т. В.

по цивільній справі за позовом Полтавського обласного центру зайнятості в особі Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року представник Полтавського обласного центру зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 зареєструвалася в Полтавській міськрайонній філії Полтавського районного центру зайнятості як така, що шукає роботу 12.07.2022, що підтверджується персональною карткою № НОМЕР_1 .

18 липня 2022 року фахівець центру зайнятості під час відвідування відповідачем центру зайнятості рекомендувала надати витяг з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

22 липня 2022 року ОСОБА_1 надала витяг з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в якому зазначено, що з 26.07.2000 по 19.08.2014 вона була ФОП, про що було вказано у доповідній записці фахівця центру зайнятості.

Згідно даних єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості ОСОБА_1 перебувала на обліку в Полтавському міському центрі зайнятості з 03.03.2006 по 27.12.2006 та отримувала допомогу по безробіттю.

У заяві про надання статусу безробітного від 03.03.2006 ОСОБА_1 повідомляла, що на час подання заяви вона не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує.

З 03.03.2006 ОСОБА_1 було надано статус безробітної особи та призначено допомогу по безробіттю тривалістю 360 календарних днів з 03.03.2006 по 25.02.2007.

З 27.12.2006 реєстрація ОСОБА_1 була припинена у зв`язку з працевлаштуванням.

За період з 03.03.2006 по 27.12.2006 ОСОБА_1 була виплачена допомога по безробіттю в розмірі 8 329,28 грн.

В подальшому, наказом Державної служби зайнятості (Центральний апарат) від 04.11.2016 № 203 Полтавський районний центр зайнятості реорганізовано шляхом приєднання до Полтавського обласного центру зайнятості.

Наказом Полтавського обласного центру зайнятості від 17.07.2017 № 195 створено Полтавську міськрайонну філію Полтавського обласного центру зайнятості, яку в подальшому зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 14.12.2017 проведена державна реєстрація припинення (ліквідація) юридичної особи - Полтавського районного центру зайнятості, правонаступником всього майна, прав та обов`язків Полтавського районного центру зайнятості - є Полтавський обласний центр зайнятості. Таким чином, права, майно та обов`язки Полтавського районного центру зайнятості фактично прийнято правонаступником - Полтавським обласним центром зайнятості.

На підставі встановлених відомостей, провідним інспектором з розслідування страхових випадків сектору розслідування страхових випадків Філії, відповідно до пункту 18 частини другої статті 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової служби України № 60/62 та постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним від 19.08.2022 № 233, яким зафіксовано виявлені порушення, а саме: згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність з 26.07.2000 по 19.08.2014, що призвело до незаконного отримання нею допомоги по безробіттю.

Згідно даного акту 19.08.2022 Філією було прийнято рішення про повернення коштів ОСОБА_1 в розмірі 8 329,28 грн та цього ж дня направлено їй наказ «Про повернення допомоги по безробіттю» № 48 від 19.08.2022 разом з листом про відшкодування коштів у розмірі 8 329,28 грн у добровільному порядку протягом 15 календарних днів після ознайомлення з наказом.

В телефонній розмові зі спеціалістом центру зайнятості ОСОБА_1 відмовилася від ознайомлення з наказом, лист отримала особисто 12.09.2022.

Станом на 29.12.2022 ОСОБА_1 борг у добровільному порядку не повернула.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного центру зайнятості грошові кошти у розмірі 8 329,28 грн та 2481 грн судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Полтавського обласного центру зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при розгляді Полтавським окружним адміністративним судом справи щодо припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 центр зайнятості не брав участі у справі та не залучався до участі в справі як учасник справи, а тому відповідно не отримував інформацію про те, що ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП та її підприємницька діяльність припинена 10.01.2014.

Вказує, що здійснення судом обрахунку початку спливу строку із дати прийняття судового рішення 10.01.2014 не відповідає вимогам цивільного законодавства, норми якого передбачають, що початок такого строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права і посилання на судове рішення, про яке позивач не знав та не міг знати, є безпідставним.

Вважає, що взагалі відсутні правові підстави для висновку суду про сплив позовної давності, адже про факт зловживання своїми обов`язками та свідоме надання неправдивих відомостей при поданні ОСОБА_1 03.03.2006 заяви про надання статусу безробітного центр зайнятості дізнався лише у 2022 році та не міг довідатись раніше, враховуючи чинне на момент виникнення спірних правовідносин правове регулювання.

Вказує, що на законодавчому рівні саме на відповідача покладено обов`язок повідомити про перебування у статусі підприємця, що не було зроблено ОСОБА_1 при поданні заяви 03.03.2006, і саме через невиконання відповідачем обов`язку стосовно своєчасного подання відомостей про обставини, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, відповідні суми по безробіттю підлягають стягненню з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати забезпечення на випадок безробіття.

Оскільки відповідний механізм розслідування страхового випадку був запроваджений лише 20.03.2006 і не міг бути застосований до правовідносин, що виникли раніше, у центра зайнятості були відсутні правові підстави для перевірки відомостей, наданих ОСОБА_1 при реєстрації в центрі зайнятості.

Крім того, здійснення розслідування страхового випадку було можливим лише у разі надходження від будь-якого іншого суб`єкта інформації про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі. Така інформація в період з 03.03.2006 по 26.12.2006 щодо ОСОБА_1 до центру зайнятості не надходила, що виключало підстави для перевірки наданих відомостей та здійснення такої перевірки лише після набрання чинності Постанови КМУ від 20.03.2006 № 357.

Також зазначає, що ОСОБА_1 , маючи статус ФОП, не мала найманих працівників і не сплачувала страхові внески та не була включена в Реєстр платників страхових внесків, тому перевірити наявність у неї при зверненні до центру зайнятості статусу ФОП не було можливим.

Лише у зв`язку з поданням ОСОБА_1 22.07.2022 під час перебування на обліку як безробітної витягу з Єдиного державного реєстру центром зайнятості була проведена відповідна перевірка, а тому саме з 22.07.2022 центр зайнятості довідався про порушення свого права.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 24.02.2006 ОСОБА_1 зареєструвалася в Полтавському районному центрі зайнятості в пошуках роботи, персональна картка № НОМЕР_2 , яка містить особисту інформацію ОСОБА_1 та інформацію для пошуку роботи (а. с. 13).

03 березня 2006 року ОСОБА_1 подала до Полтавського міськрайонного центру зайнятості заяву, в якій до вирішення питання її працевлаштування просила надати їй статус безробітного із виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а. с. 17).

На підставі вказаної заяви та статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» з 03.03.2006 ОСОБА_1 надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю.

27 грудня 2006 року припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітної на підставі п. 2 пп.1 п. 20 Порядку у зв`язку із працевлаштуванням.

Наказом Державної служби зайнятості (Центральний апарат) від 04.11.2016 № 203 Полтавський районний центр зайнятості реорганізовано шляхом приєднання до Полтавського обласного центру зайнятості (а. с. 14).

14 грудня 2017 року проведена державна реєстрація припинення (ліквідації) юридичної особи - Полтавського районного центру зайнятості, правонаступником якого є Полтавський обласний центр зайнятості.

Наказом Полтавського обласного центру зайнятості від 17.07.2017 № 195 створено Полтавську міськрайонну філію Полтавського обласного центру зайнятості (а. с. 15).

12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, на підставі якої зареєстрована як така, що шукає роботу, персональна картка № НОМЕР_1 (а. с. 16).

В момент реєстрації у Філії в ПК № 00041 ОСОБА_1 зазначала, що поінформована про те, що її персональні дані включені до Єдиної інформаційно-аналітичної системи державної служби зайнятості з метою надання послуг зі сприяння працевлаштування та перевірки даних, що зазначені в документах, поданих нею під час реєстрації безробітного та протягом періоду перебування на обліку як шукаючого роботу.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ), з 26.07.2000 ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа - підприємець, 11.10.2005 внесено рішення ФОП про припинення підприємницької діяльності, 16.01.2014 внесено судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності ФОП, що не пов`язано з її банкрутством, 19.08.2014 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а. с. 19-21).

Згідно доповідної записки провідного фахівця відділу активної підтримки безробітних ОСОБА_2 № 14/07 від 22.07.2006 під час відвідування 22.07.2022 фахівця з питань зайнятості ОСОБА_1 надана виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про підприємницьку діяльність як ФОП з 27.07.2000 по 19.08.2014 (а. с. 22).

Відповідно до акту № 233 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним від 19.08.2022 провідним інспектором з розслідування страхових випадків сектору розслідування страхових випадків Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості ОСОБА_3 на підставі доповідної записки проведено перевірку та виявлено, що з 03.03.2006 по 27.12.2006 ОСОБА_1 зареєстрована у центрі зайнятості як безробітна, отримувала допомогу по безробіттю, не повідомивши центр зайнятості про те, що з 26.07.2000 зареєстрована як ФОП та здійснювала підприємницьку діяльність з 26.07.2000 по 19.08.2004, що призвело до незаконного отримання нею допомоги по безробіттю, а тому зроблено висновок про те, що ОСОБА_1 станом на 03.03.2006 належала до зайнятого населення, проте отримала статус безробітного, подавши про себе недостовірні відомості (а. с. 23).

Згідно довідки центру зайнятості за № 725 29.12.2022 за період перебування на обліку в службі зайнятості з 03.03.2006 по 26.12.2006 ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю в сумі 8 329,28 грн (а. с. 27).

Наказом директора Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості № 148 від 19.08.2022 зобов`язано вжити заходів щодо добровільного повернення ОСОБА_1 на рахунок центру коштів, отриманих як допомога по безробіттю, у сумі 8 329,28 грн за період з 03.03.2006 по 26.12.2006 (а. с. 24).

Відповідну претензію про добровільне повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю від 19.08.2022 за № 16/46/1247-22 надіслано на адресу проживання ОСОБА_1 та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано нею 12.09.2022 (а. с. 25, 26).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 офіційно припинила свою підприємницьку діяльність ще в 2014 році, що підтверджується рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2014, а Полтавський обласний центр зайнятості в особі Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості звернувся до суду про повернення безпідставно отриманих коштів лише 30.12.2022, що свідчить про пропуск строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнодержавного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» .

Пунктом 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

У разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних з одночасним призначенням допомоги по безробіттю приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу, і оформляється наказом центру зайнятості, номер і дата якого заноситься до КПО. З наказом про надання чи ненадання статусу безробітного, розмір і строки виплати допомоги по безробіттю, відкладення чи припинення її виплати громадянин повинен ознайомитися під розписку в картці обліку прийнятих рішень керівництва центру зайнятості (пункт 17 Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1998 р. № 578, що діяло на час надання відповідачу ОСОБА_1 статусу безробітного).

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13 лютого 2009 року № 60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року № 232/16248, належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно підпункту «б» пункту 3 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII на час призначення відповідачу допомоги по безробіттю до зайнятого населення належали громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.

Згідно із частинами другою, третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення наведеної статті свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.

Проте, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено наявність рахункової помилки при призначенні ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 03.03.2006 по 27.12.2006 або умислу та недобросовісності з боку відповідача при повідомленні нею інформації у заяві від 03.03.2006 про надання статусу безробітного.

На момент набуття статусу безробітного, 06.10.2005 ОСОБА_1 , як фізичною особою - підприємцем, було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, яке 11.10.2005 зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 58, 18-21), отже, за змістом статей 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-XII вона не належала до зайнятого населення, оскільки не забезпечувала себе роботою самостійно та доходу від такої діяльності не мала, тому доводи позивача про недостовірність наданої відповідачем інформації, що вплинула на призначення їй допомоги по безробіттю, є безпідставними.

За таких обставин правові підстави, передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю відсутні, а рішення суду першої інстанції про відмову у позові через сплив позовної давності є необґрунтованим.

За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У даному випадку позивачем не доведено підстав для повернення ОСОБА_1 суми виплаченої їй допомоги по безробіттю за період з 03.03.2006 по 27.12.2006 у розмірі 8 329,28 грн, що є самостійною підставою для відмови у позові, тому відсутні підстави для застосування судом позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про відмову у задоволенні позову Полтавського обласного центру зайнятості в особі Полтавської міськрайонної філії, невірно мотивував такі висновки, пославшись на позовну давність, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду в частині підстав відмови у позові підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови.

Враховуючи те, що виплата допомоги по безробіттю здійснена за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела виплату, та факту недобросовісності набувача, у задоволенні позову Полтавського обласного центру зайнятості в особі Полтавської міськрайонної філії до ОСОБА_4 про повернення отриманої допомоги по безробіттю за період з 03.03.2006 по 27.12.2006 в сумі 8 329,28 грн слід відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна