КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Верланова С.М.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, -

В с т а н о в и в :

У травні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача АТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення безпідставно списаних коштів з карткового рахунку в розмірі 39 775,00 гри та зобов`язання списати всі відсотки за користування кредитними коштами, нараховані на суму безпідставно списаних коштів - 39 775,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що в АТ КБ «Приватбанк» позивачка має відкритий картковий рахунок (картка НОМЕР_1 ).

Вказувала, що 02 листопада 2021 року з 00 години 20 хвилин по 00 години 58 хвилин з карткового рахунку позивача були безпідставно списані кошти на загальну суму 39 775,00 грн шляхом проведення переказів через систему LiqРау.

Відразу після виявлення даного факту позивачка повідомила по телефону АТ КБ «Приватбанк», що вона даних платежів не здійснювала. Після чого, 03 листопада 2021 року подала письмову заяву АТ КБ «Приватбанк» (вхідний № НОМЕР_2 від 03 листопада 2021 року) з проханням розібратися з даним списанням. Крім цього, 04 листопада 2021 року до АТ КБ «Приватбанк» було подано заяву про відшкодування безпідставно списаних коштів (звернення № 1-40). Також 04 листопада 2021 року позивачка звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України щодо шахрайських дій по списанню коштів з банківського рахунку. 18 лютого 2022 року позивач отримала відповідь від АТ КБ «Приватбанк» (лист від 17-02-2022 р. №20.1.0.0.0/7- 220214/34217) про відмову у задоволенні заяви про повернення коштів, оскільки переказ коштів з картки можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону позивача та іншої особистої інформації.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначав, що для проведення відповідних фінансових операцій було використано фінансовий номер позивача, правильно введено всі нанесені на картці дані (номер картки, термін дії та CVV2), з правильним введенням логіну та паролю доступу до системи дистанційного обслуговування Приват24, ПІН-кодів до карток, підтверджуючих паролів та іншої конфіденційної інформації. Всі платежі підписані SmartID.

Представник відповідача також вказував, що позивачем не надано суду жодних доказів її звернення за номером 3700 (або НОМЕР_3 ), при цьому перше звернення до АТ КБ «ПриватБанк» датоване 03 листопада 2021 року, тобто більше ніж через 24 години після відповідної операції, а також, вказане звернення містить лише вимогу «розібратись зі списанням коштів у відповідних сумах», що фактично не є ані повідомленням про те, що дані перекази робились не позивачем, ані повідомленням про втрату картки/фінансового номеру, ані вимоги позивача заблокувати її рахунки.

Посилався також на те, що подання заяви про вчинення кримінального правопорушення не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки під час розгляду цивільних справ можуть бути використані лише дані та докази, встановлені судом під час розгляду кримінальних справ та зазначені в рішеннях або ухвалах, які набрали законної сили

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 09 листопада 2022 року, позивачка просила суд:

1) Визнати безпідставною заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «КБ «ПриватБанк» в розмірі 39 775,00 грн, яка виникла на кредитній картці № НОМЕР_1 .

2) Зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» списати заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 39 775,00 грн по кредитній картці № НОМЕР_1 .

3) Зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» списати відсотки за користування кредитними коштами безпідставного боргу на суму 39 775,00 грн по кредитній картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

4) Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано безпідставною заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 39 775,00 грн, яка виникла на кредитній картці № НОМЕР_1 .

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» списати заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 39 775,00 грн по кредитній картці № НОМЕР_1 .

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» списати відсотки за користування кредитними коштами безпідставного боргу на суму 39 775,00 грн. по кредитній картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам справи та наявним у матерілах справи докахзам, зокрема, виписці за договором № б/н за період 01 листопада 2021 року - 26 липня 2022 року по рахунку ОСОБА_1 , з якої чітко вбачається, що на момент здійснення першої операції переказу через «LiqРау» з карти на карту від 01-11-2021 ID платежу НОМЕР_4 в розмірі - 5 912,50 грн на рахунку позивачки вже було -16 717,90 грн (- 22 630,40 (Залишок після операції) - (- 5 912,50 (Сума у валюті операції)) = -16 717,90).

При цьому після кожного переказу сума у колонці «Залишок після операції» збільшувалась і після останнього переказу дорівнювала - 56 492,90 грн. А отже знак « - » перед сумою у колонці «Залишок після операції», означає, що дані кошти є саме кредитними, а не особистими коштами позивача. Тому вимога позивача фактично повторно стягнути кошти з АТ КБ «ПриватБанк», які були отримані в кредит, не може бути задоволена.

Також вказує, що позивачка просила не нараховувати їй відсотки за період з 02 листопада 2021 року і по день ухвалення рішення, однак, ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11 лютого 2020 року, у п. 1.3 якої передбачено, що Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача

- Процентна ставка, відсотків річних: 42.0 % - для карт Універсальна Gold

- Тип процентної ставки: фіксована

У п. 6 «Реквізити Сторін та підпис Клієнта: Реквізити: зазначеної Заяви міститься особистий підпис ОСОБА_1 та дата 11 лютого 2020 року. Таким чином, вимога позивача списати всі відсотки за користування кредитними коштами не може бути задоволена.

Неврахування вказаних обставин, на думку апелянта, призвело до безпідставного задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Сандугей І.В. зазначає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім доводам сторін, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що грошові кошти з рахунку ОСОБА_1 було списано внаслідок шахрайських дій, позивачка вчинила всі необхідні дії, які входять до обов`язків клієнта банку при виявленні безпідставного списання коштів. Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Представники сторін взяли участь у судовому засіданні в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів факту та обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Натомість, позивачка вчинила всі необхідні дії, які входять в коло обов`язків клієнта банку при виникненні ситуації з безпідставно списаними коштами з його рахунку.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 24 лютого 2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем АТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором та поєднує в собі умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку. 24 лютого 2011 року позивачкою було подано анкету-заяву та пройшовши ідентифікацію нею було отримано можливість користуватись усіма послугами, які надає АТ КБ «ПриватБанк».

В подальшому 11 лютого 2020 року позивачка підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.

На виконання даного договору АТ КБ «ПриватБанк» було видано, а позивачем отримано кредитну карту № НОМЕР_1 .

Також встановлено, що 02 листопада 2021 року з 00 години 20 хвилин по 00 години 58 хвилин з карткового рахунку позивача були списані кошти на загальну суму 39 775,00 грн. шляхом проведення переказів через систему LiqРау.

Після чого, 03 листопада 2021 року позивачка подала письмову заяву АТ КБ «Приватбанк» (вхідний № НОМЕР_2 від 03 листопада 2021 року), в якій просила: «розібратися зі списанням коштів з карткового рахунку». 04 листопада 2021 року до АТ КБ «Приватбанк» позивачка подала заяву про відшкодування безпідставно списаних коштів (звернення № 1-40).

Крім цього, 04 листопада 2021 року позивачка звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України щодо шахрайських дій по списанню коштів з банківського рахунку.

Як видно із матеріалів справи, 18 лютого 2022 року позивачка отримала відповідь від АТ КБ «Приватбанк» (лист від 17-02-2022 р. №20.1.0.0.0/7- 220214/34217), в якій повідомляється про відмову в заяві про повернення коштів.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», абзацу першого пункту 1 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (далі - Положення № 705), користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно із статтею 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором.

Відповідно до статей 32.1, 32.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що операції з переказу спірних коштів з рахунку ОСОБА_1 здійснені з використанням реквізитів платіжної картки (номер картки, дата закінчення строку дії картки, тризначний код CVV2/CVC2, відомий лише держателю, який зберігається лише на платіжній картці) та підтверджено за допомогою технології Mastercard SecureCode (СМС-повідомлення з унікальними одноразовими кодами направлені банком на фінансовий телефон позивачки), суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з її карткового рахунку з вини банку, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за ці операції.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд по постанові від 25 липня 2023 року по справі 577/2701/20.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: