Провадження №22ц/812/1157/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №490/1189/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Шолох Людмили Миколаївни у приміщенні цього суду 02 червня 2023 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

у с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами 05 грудня 2003 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2022 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2021 року. Проте станом на день подачі позову до суду відповідач не сплачує аліменти на дітей. Крім того ОСОБА_5 продовжує навчання, що підтверджується довідкою Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 02 лютого 2023 року за №042/230, відповідно до якої вона з 01 вересня 2021 року дійсно навчається в Навчально-науковому інституті права Київського національного університету імені Тараса Шевченка та є студенткою 2 курсу денної форми здобуття освіти першого (бакалаврського) рівня освітньої програми «Право» спеціальності 081 «Право» та закінчує навчання 30 червня 2025 року. Навчання доньки є платним, його вартість складає 56800 грн. на рік. Також позивачка додатково несе витрати на утримання гуртожитку, придбання навчально-методичних посібників, підручників тощо. Вважає, що відповідач може щомісячно, без погіршення його матеріального стану, сплачувати аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, оскільки йому дозволяє стан здоров`я; матеріальне становище; відсутність інших дітей, непрацездатної дружини та батьків на його утриманні; наявність рухомого майна - автомобілю БМВ Х5 та інше.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до припинення навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Представником відповідача - адвокатом Набоковою О.Г. було подано відзив на позовну заяву, в якому адвокат зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України ОСОБА_7 , спільна дитина сторін, не є дитиною в розумінні положень СК України, а отже положення ч. 2 ст. 182 СК України не можуть бути застосовані при визначенні розміру аліментів на її утримання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності юридичних факторів, один з яких - це наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Одночасно з цим адвокат зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсійне забезпечення (розмір якого у квітні 2023 року склав 5477 грн. 93 коп.). Також він як фізична особа-підприємець отримав доход за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 4900 грн., за період з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 31 березня 2023 року у розмірі 0 грн. 00 коп. Тож відповідач не має інших доходів окрім пенсії. До того ж рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2022 року стягнуто аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) є безпідставним. На підставі цього представник відповідача просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково, встановивши аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) без застосування мінімального розміру, визначеного ч. 2 ст. 182 СК України, у зв`язку з повноліттям доньки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16 лютого 2023 року і до досягнення ОСОБА_7 23-ти річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що повнолітня донька сторін у справі ОСОБА_7 навчається на денній формі у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка, тож доходу не має і потребує матеріальної допомоги.

Відтак, позивачка має право звернутися до суду із позовом про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання дитини у зв`язку із її навчанням.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання доньки, суд, враховуючи майновий стан відповідача та наявність в нього неповнолітньої дитини, на утримання якої ОСОБА_2 сплачує аліменти відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10лютого 2022 року, наявність обов`язку по утриманні дитини у позивача у цій справі, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 від усіх видів доходу відповідача, щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, внаслідок неповного з`ясуванням усіх обставин справи й просить його змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 лютого 2023 року і до досягнення ОСОБА_7 23-ти річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вірно встановив доходи відповідача щодо отримання ним пенсії за вислугу років, а також як фізичної-особи підприємця. Той факт, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не спростовує, на думку позивачки, обґрунтованості підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки в меншій частці ніж просила позивачка. Так, ОСОБА_5 продовжує навчання і відповідно до довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 02 лютого 2023 р. за №042/230 вона з 01 вересня 2021 року дійсно навчається в Навчально-науковому інституті права Київського національного університету імені Тараса Шевченка та є студенткою 2 курсу денної форми здобуття освіти першого (бакалаврського) рівня освітньої програми «Право» спеціальності 081 «Право» та закінчує навчання 30 червня 2025 року. Навчання платне, його вартість складає 56800 грн. на рік. Також позивачка додатково несе витрати на утримання гуртожитку, придбання навчально-методичних посібників, підручників тощо. Відповідач працює та одержує регулярний прибуток як від пенсії, так і від підприємницької діяльності, у зв`язку з чим має змогу сплачувати аліменти. Жодних доказів на підтвердження того, що він є непрацездатним, не має доходу окрім пенсії, суду не надано. Повнолітня донька відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків. ОСОБА_1 зазначає, що її доводи в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходів) на утримання повнолітньої доньки на період навчання з відповідача є необхідним саме в такому розмірі, який буде достатнім для її утримання на період навчання.

У відзиві на апеляційну представник відповідача адвокат Набокова О.Г. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим, що твердження апелянта про порушення норм процесуального права та неповного з`ясування обставин справи є безпідставними. Так, витрати на оплату освіти не можуть вважатися додатковими витратами навіть додатковими витратами на дитину. Позивачкою не надано жодного доказу, що повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги, не має жодних доходів. Не може не привернути увагу зазначення позивачкою про відсутність у відповідача інших утриманців, тоді як на утримання неповнолітнього сина сторін стягнути аліменти з відповідача рішенням суду. До того ж слід врахувати, що позивачка є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність за рахунок напрацьованого за роки спільного проживання подружжя майна.

Справа розглядається без повідомлення учасників відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбу і є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2022 року (справа №490/8097/21) шлюб між сторонами розірвано, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 02 лютого 2023 року за №042/230 ОСОБА_7 навчається в Навчально-науковому інституті права Київського національного університету імені Тараса Шевченка та є студенткою 2 курсу денної форми здобуття освіти першого (бакалаврського) рівня освітньої програми «Право» спеціальності 081 «Право» та закінчує навчання 30 червня 2025 року (а.с. 10).

ОСОБА_7 перебуває на утриманні позивачки.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Оскільки донька сторін ОСОБА_9 продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, і є особою до 23 років, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач з поважних причин не може надавати таку допомогу на її утримання, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх повнолітньої доньки на підставі статті 199 СК України.

Такі висновки суду першої інстанції учасниками справи не оспорюються. Аргументи позивачки, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з визначеним судом розміром стягнених аліментів, оскільки вона стверджує про наявність підстав для їх визначення в розмірі саме 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з розміром стягнутих аліментів та відхиляє такі аргументи як безпідставні.

Так, згідно наявних у справі доказів відповідач є особою працездатного віку, має постійний дохід - отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (а.с. 38). Відповідно до довідки про доходи, яка видана пенсіонеру ОСОБА_2 (а.с. 39), розмір цієї пенсії у лютому 2023 року становив 4905 грн. 54 коп., за березень та квітень 2023 року 5477 грн. 93 коп. Також згідно наданих відповідачу Головним управлінням ДПС у Миколаївській області від 02 травня 2023 року відповідей на підставі поданих відповідачем як фізичною особою-підприємцем інформації у податкових деклараціях отримані ним доходи за період з 01 листопада 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 4900 грн., за періоди з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 31 березня 2023 року доходи відсутні (а.с. 40-42).

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром аліментів, що стягнуті з відповідача на користь позивачки, а саме - 1/6 частка усіх видів заробітку (доходу), а не в розмірі 1/4 частки, на чому наполягала позивачка, оскільки окрім майнового стану відповідача суд першої інстанції обґрунтовано врахував наявність у ОСОБА_2 іншого утриманця неповнолітнього сина ОСОБА_8 , на утримання якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2022 року стягнуті аліменти, тоді як позивачка вказувала про відсутність у відповідача інших утриманців.

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на помилковість такого висновку, тому що він цілком відповідає вимогам статті 182 СК України, якою визначені обставини, які зобов`язаний врахувати суд при визначенні розміру аліментів.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що донька сторін потребує матеріальної допомоги саме в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, оскільки навчання є платним, а позивачка несе також додаткові витрати з оплати гуртожитку, придбання навчально-методичних посібників, підручників тощо.

Так, в силу вимог частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження витрат на навчання доньки позивачка надала платіжні доручення про здійснення нею платежів на користь «КНУ ім. Тараса Шевченка» 10 серпня 2021 року на суму 28400 грн., 19 січня 2022 року на суму 28400 грн. з призначенням «за перший рік навчання ОСОБА_7 », від 12 лютого 2022 року на суму 4000 грн., від 19 липня 2022 року на суму 4800 грн. з призначення платежу за гуртожиток (а.с. 8, 9) та меморіальний ордер на оплату 28400 грн. від 21 вересня 2022 року з призначенням платежу за другий рік навчання ОСОБА_7 (а.с. 7).

Апеляційний суд вважає, що такі докази не можуть бути взяти до уваги, оскільки будь-яких угод щодо умов навчання та, відповідно оплати за навчання та проживання ОСОБА_7 з вищим навчальним закладом ОСОБА_1 суду не надавала, як і доказів узгодження навчання доньки на платній основі в іншому місті України з ОСОБА_2 . Щодо придбання позивачкою за власний рахунок навчально-методичних посібників, підручників тощо будь-які докази відсутні.

За такого наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, постановлено з дотриманням положень матеріального права та вимог процесуального закону, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат апеляційним судом.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 02 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

____________________________________

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2023 року