КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/2012/23 Головуючий у суді першої інстанції - Петров Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який мотивував тим, що 07 червня 2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що спільне життя не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні та сімейні відносини припинені.

Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе. Примирення з відповідачкою він не бажає, а збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Відтак, ОСОБА_3 просив суд: розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 червня 2008 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 331.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року у позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 червня 2008 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 331.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що розірванням шлюбу позивач ухилився від своїх обов`язків зі сплати аліментів, поділу спільного майна, тощо.

Підставами для скасування рішення апелянт вважає неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права під час відкриття провадження по справі.

Враховуючи викладене, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору.

02 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , у якому вказує, що подальше життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, вказане буде суперечити інтересам позивача, оскільки сторони тривалий час не проживають разом, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що примирення між ними неможливе та прийняв законне та обґрунтоване рішення про розірвання шлюбу.

Вказує, що ОСОБА_1 звернулась до суду з окремим позовом про визначення розміру аліментів, який ОСОБА_3 визнав, а отже твердження апелянта щодо спроби ухилитись від своїх обов`язків шляхом розірвання шлюбу не відповідає дійсності.

Крім того, представник ОСОБА_5 у відзиві заявляє клопотання про стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 11 400 грн, які були ним сплачені в якості гонорару 03 травня 2023 року на користь АО «Аструм».

Враховуючи наведене, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, стягнути з апелянта понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки сторони протягом останнього року не проживають спільно, спільне господарство не ведуть. Позивач проживає в м. Києві, а відповідачка з початку російської агресії щодо України, тобто з лютого місяця 2022 року виїхала до Німеччини і проживає там. Спроби позивача об`єднати сім`ю з приводу чого він їздив до Німеччини не дали позитивних наслідків. Навпаки між сторони погіршилися відносини на ґрунті встановлення порядку участі позивача у виховання та спілкуванні із дитиною. Тому представника позивача просила залишити рішення суду без змін.

Відповідачка та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ( а.с.162, 173), тому суд у відповідності до норм ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 01 лютого 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 та ОСОБА_1 07 червня 2008 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 331. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 , прізвище дружини - ОСОБА_1 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 25.01.2023 Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 1084. Батьком дитини записаний ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

З позовної заяви вбачається, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , мотивував свій висновок тим, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, спроби примиритися між сторонами не досягли згоди, сім`я існує лише формально.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК Українипередбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судз`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як встановлено судом першої інстанції стосунки та шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинені більше року назад, спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, спроби примиритися за вказаний період не дали позитивного результату, сім`я існує формально, тому збереження шлюбу із відповідачкою суперечить інтересам та порушує його права.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.

Щодо доводів апелянта про неприйняття судом першої інстанції поданої нею зустрічної позовної заяви про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, то колегія суддів вважає, що сам факт подання відповідачкою зустрічного позову про розірвання шлюбу є свідченням того, що бажання розірвати вказаний шлюб є обопільним.

Аналізуючи взаємини сторін і небажання позивача поновлювати сімейні відносини, суд першої інстанції не знайшов підстав для надання сторонам строку для примирення, при цьому вказував на те, що доводи відповідача про можливість збереження шлюбу нічим не підкріплені. Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловив. А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує його права та впливає на його інтереси.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачка у апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Наявність між сторонами спору щодо порядку поділу спільного майна подружжя не може бути підставою для відмови у розірвання шлюбу за звернення позивача та не позбавляє відповідачку права на звернення до суду із позовом про поділ спільного сумісного мана подружжя в загальному порядку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статі 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України,апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц. Кашперська

В.О.Фінагеєв