КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9169/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 08 серпня 2020 року між нею та громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 було укладено шлюб. Спільне подружнє життя у сторін не склалось, наразі шлюбні відносини припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Оскільки шлюб носить формальний характер та його збереження не відповідає інтересам сторін, позивачка просила суд розірвати укладений з відповідачем шлюб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2023 рокупозов задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_1 , зареєстрований 08 серпня 2020 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 904.

Відновлено ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 496,20 грн.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити його мотивувальну частину з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, доповнивши її наступним абзацом: «Починаючи з червня 2018 року позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 почала проживати однією сім`ю без реєстрації шлюбу з громадянином Республіки Білорусь - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .», а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що повністю погоджується із висновками суду, викладеними в резолютивній частині рішення (щодо задоволення позовних вимог), однак не може погодитись в повному обсязі з обставинами, зазначеними судом в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому просить його в цій частині змінити. У позовній заяві вона зазначала, що починаючи з червня 2018 року почала проживати однією сім`ю без реєстрації шлюбу з громадянином Республіки Білорусь - ОСОБА_2 , однак суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не зазначив цих обставин, хоча відповідач повністю визнав позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказує, що суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами, і застосував норми матеріального права, які їх регулюють. Наголошує на тому, що він визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу, однак не визнавав зазначені у позові обставини. Щодо обставин, зазначених позивачкою про проживання сторін без реєстрації шлюбу, то вони не входять до предмета доказування у даній справі, отже суд їх не встановлював. Крім того, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 761/15677/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, а тому обставини проживання сторін без реєстрації шлюбу підлягають встановленню в іншому провадженні.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Савицька С.Л. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позивачка у судове засідання не з`явилася і явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з поганим самопочуттям.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки позивачки в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи та з огляду на те, що вона належним чином повідомлена про судове засідання у справі, з урахуванням категорії справи, яка є малозначною, доводів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та заперечень відзиву на неї, на підставі статей 369, 372 ЦПК Україниухвалила проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, яка не з`явилася в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2020 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 904, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08 серпня 2020 року.

Після реєстрації шлюбу позивачка отримала прізвище чоловіка - « ОСОБА_1 ».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились та спільне господарство не ведеться і примирення між ними не можливе.

Викладені позивачкою обставини щодо припинення шлюбно-сімейних відносин не спростовуються ОСОБА_2 , у поданій до суду заяві від 17 березня 2023 року він не заперечував проти розірвання шлюбу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивачки та відповідача в ході розгляду справи отримано не було, а також не отримано доказів, які б свідчили про те, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується із мотивуванням суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Статті 15 ЦК України та 4 ЦПК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 265 ЦПК України стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача зазначаються в описовій частині рішення.

Частиною четвертою статті 265 ЦПК України визначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Предметом спору у вказаній справі є правовідносини з розірвання шлюбу.

Підстави для розірвання шлюбу визначені в статтях 24, 56, 112 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд має встановити, чи перебувають сторони у шлюбі, коли і ким шлюб зареєстрований, чи наявна вільна згода жінки та чоловіка на перебування у шлюбі, чи не примушує один із подружжя іншого - перебування у шлюбі. Також суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причин позову про розірвання шлюбу, чи можливе подальше спільне життя подружжя та можливе збереження шлюбу.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив дату реєстрації шлюбу між сторонами, з`ясував, що між ними повністю припинені шлюбні відносини, дітей вони не мають, примирення між подружжям не можливе.

Інші обставини до предмета доказування у справі про розірвання шлюбу не входять, отже суд першої інстанції правомірно їх не встановлював і не зазначав у своєму рішенні.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми права і встановивши, що наразі між сторонами фактично не існує шлюбно-сімейних стосунків, а збереження сім`ї є недоцільним та суперечить інтересам обох сторін, які не виявили бажання зберегти шлюб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами, не встановлюючи інші обставини, які не входять в предмет доказування у цій справі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншому провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим.

Наведене узгоджується з висновком, що мітиться у постанові Великої Палати Верховного Судувід 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги позивачки щодо необхідності зазначення (встановлення) в рішенні суду про розірвання шлюбу дати, з якою сторони почали проживати однією сім`ю без реєстрації шлюбу, є безпідставними та не відповідають завданню і основним засадам цивільного судочинства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, тапорушено норми процесуального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для зміни рішення суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачкою судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній