ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/210/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Суддя Дарницького районного суду міста Києва Осіпенко Л.М. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 яка складається з одної житлової кімнати, житловою площею 18,00 кв.м., загальною площею 43,00 кв.м., яка у відповідності до договору купівлі-продажу була придбана 09 линпя 2007 року та на земельну ділянку, площею 0,108 га в с. Вишеньки, Бориспільського району, яка була придбана 06 листопада 2003 року, кадастровий номер :01:014:0081.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що з 13 серпня 1991 року по 27 грудня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. У період шлюбу, сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку 0,108 га у Бориспільському районі с.Вишенька. Після розлучення сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу майна. Заявниці стало відомо що ОСОБА_2 має намір вивести зі спільної сумісної власності подружжя вищевказане майно шляхом відчуження третім особам. Вважає що не вжиття заходів забезпечення позову може ускладнити, утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а отже заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст.150ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії. (п. 1, 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України).

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Судом встановлено, що предметом спору є поділ майна подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира, загальною площею 43,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 , який набув право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 липня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №4313, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю.

Крім того, земельна ділянка площею 0,108 га, розташована в с. Вишеньки, Бориспільського району, кадастровий номер :01:014:0081, також належить на праві власності ОСОБА_2 , що засвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 січня 2004, зареєстрованого Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3/286.

Отже судом встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на вказане нерухоме майно в період шлюбу із заявницею.

Спираючись на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик відчуження відповідачем вищезазначеного майна у даному випадку відсутній, зважаючи на те, що квартира та земельна ділянка є об`єктами нерухомого майна, відтак, будь-який правочин щодо такого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, при цьому, нотаріуси зобов`язані дотримуватись положень, які містить Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині з`ясування згоди на таке відчуження другого з подружжя, щодо майна набутого у шлюбі.

Будь-яких інших обставин, які б давали підставу для вжиття заходів забезпечення позову заява не містить.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що твердження представника позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду є необґрунтованими та не знаходить підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Л.М. Осіпенко