КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2002/23
Провадження № 2/552/2299/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2023 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання - Лихошвай А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідач за адресою АДРЕСА_1 користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов`язана оплачувати отримані послуги. У зв`язку з невиконання покладених зобов`язань, за період з 01 жовтня 2016 року по 01 грудня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 50 569 грн. 81 коп., а також нарахований індекс інфляції в сумі 10 358 грн. 41 коп. та 3 % річних в сумі 4172 грн. 201 коп. Просили стягнути суму заборгованості та понесені судові витрати по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву щодо не визнання позовних вимог та заперечення на відповідь на відзив, де зазначено , що з 11.05.2021 року відповідач не є власником спірної квартири. Позивач не цікавився протягом тривалого часу кому ним надаються послуги. Попереднім власником квартири сплачувалась заборгованість, проте ці кошти не враховані позивачем. Відповідач заперечує отримання послуг у позивача та укладення з ним відповідного договору. Просить застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити , як безпідставного.

Представником позивача надано відповідь на відзив щодо заперечення обставин на які посилається представник відповідача, а саме в частині пропуску строку позовної давності, оскільки відповідно до п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінентом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби («СОVID-19). Строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії карантину. Також відповідачем здійснювались оплати , що також перериває строк позовної давності.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 24 лютого 2006 року , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. набула у власність кв. АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів з 11 травня 2021 року власником спірної квартири є ОСОБА_3 .

Згідно норм ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Отже, за правилами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також судом установлено, що з 24 лютого 2006 року по 11 травня 2021 року відповідач користувалася послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Наведена правова позиція підтверджена сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №201/9729/18).

Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання представника відповідача на неотримання відповідачем наданих позивачем послуг є безпідставними та не наведені належними доказами.

Що стосується заперечення представника відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, то суд виходить з наступного.

Нормами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач, серед іншого, зобов`язаний також: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Наведена правова позиція підтверджена сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц; постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі №201/9729/18).

Щодо посилань представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінентом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби («СОVID-19). Строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії карантину.

Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби («СОVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби («СОVID-19), спричиненої корона вірусом « SARS-COV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021.

Крім того, суд враховує, що відповідачем вчинялись дії щодо визнання суми заборгованості, а саме проведено оплату у травні 2018 року в сумі 1 008,36 грн., у серпні 2018 року в сумі 100 грн., у листопаді 2018 року в сумі 500 грн.

Заперечення представника відповідача в частині, що дані кошти не оплачувались безпосередньо відповідачем є недоведеними та спростовуються іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Що стосується посилань представника відповідача щодо сплати попереднім власником даної квартири ОСОБА_4 коштів у рахунок погашення заборгованості, то зазначена особа не позбавлена права самостійно звернутися до позивача з приводу вирішення даного питання, повернення коштів чи захисту свого права іншим чином відповідно до норм діючого законодавства.

За таких обставин, правовідносини що утворились між позивачем та ОСОБА_4 не підлягають дослідженню в рамках даного провадження.

В зв`язку з тим, що відповідачем не виконувались взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачувались послуги з теплопостачання, утворилась заборгованість за період з 01 жовтня 2016 року по 01 травня 2021 року у розмірі 48 515 грн. 10 коп.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення боргу з нарахованими індексом інфляції у сумі 7 330 грн. 15 коп. та 3 % річних у розмірі 3 143, 12 грн. відповідають діючим нормам законодавства та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно норм ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з нарахованими індексом інфляції та 3 % річних у розмірі 59 988 грн. 37 коп., що складає 92% від суми позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 469 грн. 28 коп.

Керуючись ст.ст. 10,12,81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 01 .05.2021 року з врахування індексу інфляції та 3% річних в сумі 59 988 грн. 37 коп. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 37 коп. )

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 469 грн. 28 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства Полтаватеплоенерго (місце знаходження: м. Полтава вул.. Комарова 2а, ідентифікаційний код в )

Відповідач:

ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий Ж.В.Кузіна