ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7176/23 Справа № 201/9515/21 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та матеріального збитку, заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та матеріального збитку, заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 18 листопада 2020 року близько 18.10 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ 340», під час руху на перехресті вул. Запорізьке шосе і пр. Праці в м. Дніпрі порушив правила дорожнього руху, при зміні напрямку руху не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, скоїв зіткнення, наїзд на рухавшийся в тому місці попереду транспортний засіб «Хюндай», під керуванням ОСОБА_3 , уламки пошкодженого від зіткнення вказаного автомобіля відлетіли і пошкодили автомобіль «БМВ 520» під керуванням позивача, який на своєму автомобілі пересікав вказане перехрестя; в результаті цієї ДТП були завдані ушкодження, позивач постраждав, йому завдана матеріальна шкода. Стосовно ОСОБА_3 було складено протокол і адміністративний матеріал направлено до суду для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, після дослідження і оцінки зібраних доказів була винесена постанова про закриття провадження в справі стосовно ОСОБА_3 через відсутність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, відсутність його вини і не порушення ним правил дорожнього руху в ДТП, яка сталася 18 листопада 2020 року.

Згідно проведеного судового експертного дослідження винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є саме ОСОБА_1 .. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну і моральну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до відповідачів, але фактично отримав відмову в повному відшкодуванні, страховою компанією не здійсненна виплата навіть частини завданої позивачу шкоди (страхового відшкодування). Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості та ліміту відповідальності. Позивач вважає, що вказану шкоду повинні відшкодовувати відповідачі (страхова компанія і ОСОБА_1 ) в повному обсязі в межах своєї відповідальності: страхова компанія відповідно до полісу і ліміту відповідальності, інший відповідач решту шкоди, що він не зробив; просив стягнути вказану матеріальну і немайнову шкоди з відповідачів окремо з кожного в певній сумі згідно розрахунку та витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 несплачене страхове відшкодування в розмірі 66 651 грн. 44 коп., витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля позивача 1 936 грн., послуги зберігання цього пошкодженого автомобіля на спецмайданчику за одну добу 120 грн., інфляційне збільшення (втрати) 27 180 грн. 22 коп., три відсотка річних 4 580 грн., витрати на оплату послуг експертів: експертне дослідження товарознавця 5 000 грн. експертне автотехнічне дослідження 675 грн., а також витрати на професійну правову допомогу в сумі 5 000 грн. і судовий збір в сумі 908 грн., а всього 112 051 грн. 18 коп..; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10 000 грн., витрату на професійну правову допомогу 5 000 грн. і на судовий збір в сумі 2 270 грн. та на оплату послуг експерта при проведенні призначеної судом експертизи 9 060 грн. 96 коп., а всього 26 330 грн. 96 коп.; в задоволенні решти вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал страхування» просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутого несплаченого страхового відшкодування, витрат на евакуацію, послуг зберігання автомобілю на 50% з урахуванням п. 36,3 ст. 36 ЗУ Про страхування, а саме до 34353,72 грн., та відмовити у стягненні з них інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення з нього моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначні.

Так, судом встановлено, що 18 листопада 2020 року о 18.10 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «БМВ 340», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , розпочавши рух на жовтий (забороняючий) сигнал світлофора з перехрестя вул. Запорізьке шосе та вул. Джинчарадзе в місті Дніпрі, перед здійсненням маневру та його зміні не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди не прийняв, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, продовжив рух, став рухатись прямо прискорюючи швидкість свого автомобіля далі, рухався на нерегульованому перехресті вул. Запорізьке шосе і пр. Праці в м. Дніпрі на великій швидкості, в зв`язку з чим останній наразив на небезпеку інших учасників дорожнього руху та спричинив створення аварійної ситуації: так водій ОСОБА_3 , керуючи своїм автомобілем «Хюндай», державний номер НОМЕР_2 , рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо та повертав без порушення правил дорожнього руху на пр. Праці, при цьому ОСОБА_1 на своєму автомобілі безпосередньо перед зіткненням різко змінив напрямок руху з третьої смуги на другу, в зв`язку з чим траєкторії руху вказаних автомобілів ( ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ) перетнулися між собою, що призвело до їх зіткнення, після чого від вказаного зіткнення від автомобіля «Хюндай» від`єдналися уламки кузову (задня колісна вісь), які відлетіли в автомобіль позивача ОСОБА_2 , який перетинав пр. Праці і пошкодили «БМВ 540».

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав ушкодження. При цьому порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді завданих пошкодження названого автомобіля позивача.

Працівниками поліції стосовно ОСОБА_3 було складено протокол і адміністративний матеріал направлено до суду для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення 10.1 і 16.13 Правил дорожнього руху України, але постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року після дослідження і оцінки зібраних доказів було закрито провадження в справі стосовно ОСОБА_3 через відсутність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, відсутність його вини і не порушення ним правил дорожнього руху в тій ДТП 18 листопада 2020 року. Вказана постанова ОСОБА_1 була оскаржена в апеляційному порядку, але постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2021 року залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення. Отже постанова набрала законної сили, відсутність вини ОСОБА_3 в скоєнні вказаної ДТП доведена.

Згідно проведеного за ухвалою суду судового експертного дослідження № 1664-22 від 26 грудня 2022 року винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є саме ОСОБА_1 , він порушив правила дорожнього руху, він мав можливість уникнути ДПТ, але цього не зробив.

Згідно з Висновком № 471/20А від 14 січня 2021 року експерта Пилипенко О.С. автотоварознавчої експертизи по оцінку збитків, визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу «БМВ 520» вартість відновлювального ремонту фактично належного позивачу автомобіля марки «БМВ 520», державний номер НОМЕР_3 , з врахуванням фізичного зносу та без врахування податку на додану вартість складає 152 452 грн. 37 коп., ринкова ж вартість цього автомобіля складає 97 998 гривень 40 коп.. Отже відновлення вказаного автомобіля є економічно недоцільним. Ринкова ж вартість вказаного автомобіля після вказаної ДТП складає 31 346 грн. 96 коп..

Таким чином, відшкодуванню підлягає різниця між вартістю вказаного транспортного засобу позивача до та після дорожньо-транспортної пригоди: 97 998.40 31 346.96 = 66 651.44 грн.. При ліміті відповідальності в 130 000 грн. відповідач ПрАТ СК «Арсенал страхування» не сплатило позивачу навіть частини вказаного. Отже не сплачена відповідачем (ПрАТ СК «Арсенал страхування») сума страхового відшкодування на ремонт автомобіля позивача складає 66 651 грн. 96 коп..

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з наступного.

Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій ОСОБА_1 .. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобіля позивача, завданню шкоди. Вказана постанова районного суду приймалася з урахуванням висновку експерта про наявність вини конкретного водія у вказаній ДТП і наявності чи відсутності порушення правил дорожнього руху з боку сторін, учасників.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 стосовно його автомобіля «БМВ 340», державний номер НОМЕР_1 , згідно централізованої бази даних МТСБУ і наданих документів, застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів № 200730783 на час вказаної ДТП, термін дії один рік, страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування». З метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків позивач і звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал страхування».

Отже, відповідач, страхова компанія, повинен був сплатити страхове відшкодування у розмірі відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля за вирахуванням зносу в повному обсязі, а саме у розмірі ліміту відповідальності за мінусом франшизи, отже страхове відшкодування повинно бути в сумі 130 000 грн.. Проте позивачу страхове відшкодування виплачено не було.

Відповідач, страхова компанія, не сплатив позивачу страхове відшкодування в повному обсязі шляхом перерахування за зазначеними позивачем реквізитами. Отже, у цього відповідача є прострочення цим відповідачем у виплаті страхового відшкодування.

Представник позивача звернувся до відповідача ПрАТ СК «Арсенал страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідач отримав всі необхідні документи для цього від позивача, але на час подання позову до суду (і потім) свої зобов`язання виплатити страхове відшкодування на протязі 90 днів не виконало.

Також позивачем були понесені витрати на оплату евакуації свого транспортного засобу після ДТП, послуг експерта для визначення дійсної суми збитків, потім для визначення винного порушника в ДТП, на правову допомогу, судовий збір і інш..

Витрати позивача на відновлення свого пошкодженого транспортного засобу «БМВ 520» підтверджуються наданими відповідними документами. Таким чином, відповідач страхова компанія, відповідно до ст. 29, та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 1166, 1187, 1194 ЦК України та висновків щодо застосування норм права, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, та постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року, справа № 760/15471/15-ц, зобов`язана компенсувати позивачу суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності.

Окрім цього, позивачу неправомірними діями завдавача шкоди ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, а саме в результаті даної ДТП було ушкоджено майно, яке на праві власності належить позивачу. Відповідач в добровільному (поза судовому) порядку, відмовився компенсувати спричинені збитки. Позивач змушений був здійснювати ремонт свого пошкодженого транспортного засобу за власні кошти, не користувався цим автомобілем за призначенням для своїх потреб та цілей сім`ї. Цей відповідач свідомо, безпідставно проігнорував обґрунтовані законні вимоги позивача, з метою захисту своїх порушених прав позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. На час та після вказаної ДТП позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною і друзями. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті завдання шкоди від ДТП вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу. Тому суд вважав за можливе з стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн..

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Вірно встановивши, що винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал страхування», яка повинна була сплатити страхове відшкодування у розмірі відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля за вирахуванням зносу в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з страхової компанії на користь позивача різницю вартості транспортного засобу позивача до та після дорожньо-транспортної пригоди: 97 998.40 31 346.96 = 66 651.44 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4 вбачають обидва експерти, а отже суд повинен був врахувати кількість відповідальних осіб та порядок розрахунку страхового відшкодування, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2021 року було закрито провадження в справі стосовно ОСОБА_3 через відсутність в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, відсутність його вини і не порушення ним правил дорожнього руху в ДТП 18 листопада 2020 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з страхової компанії на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до Узагальнення судової практики Верховного Суду України від 11 листопада 2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання.

Так, дійсно, зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, та таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, проте, суд першої інстанції не врахував, що на момент звернення позивача до страхової компанії, а також отримання відмови у виплаті страхового відшкодування, вина застрахованої особи, а саме ОСОБА_1 , встановлена не була, а отже у ПрАТ «СК «Арсенал страхування» не було підстав для виплати страхового відшкодування.

Вина ОСОБА_1 була встановлена експертизою № 1664-22 від 26 грудня 2022 року, тобто лише в процесі судового розгляду у страхової компанії виник обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування, а отже підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних відсутні, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що в результаті ДТП було ушкоджено майно, яке належить йому на праві власності. Відповідач в добровільному (поза судовому) порядку, відмовився компенсувати спричинені збитки. Позивач змушений був здійснювати ремонт свого пошкодженого транспортного засобу за власні кошти, не користувався цим автомобілем за призначенням для своїх потреб та цілей сім`ї. Відповідач свідомо, безпідставно проігнорував обґрунтовані законні вимоги позивача, з метою захисту своїх порушених прав позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. На час та після вказаної ДТП позивач вимушений був відмовитись від звичного способу життя, він не мав можливості нормально спілкуватись зі своєю родиною і друзями. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; сам факт перенесення ДТП викликало не лише фізичну, але й душевну біль і завдало душевної травми; особиста вимушена бездіяльність та безпомічність також спричиняли моральні страждання позивачу, оскільки за складом характеру і стилем життя позивач активна людина, а в результаті завдання шкоди від ДТП вимушений був на деякий час припинити своє спілкування із знайомими та друзями, колегами; відношення відповідача до скоєного ним, який не тільки не робить ні чого для відшкодування завданої шкоди, але й не визнає в повному обсязі своєї вини у скоєному і на протязі вже тривалого часу.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що права позивача дійсно були порушені відповідачем, а також те, що позивач тривалий час був обмежений у своїх правах колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., який є достатнім для відшкодування цих страждань.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., витрати на оплату послуг експертів у розмірі 7368,16 грн. та судовий збір 908 грн., а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрату на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн., витрати на оплату послуг експертів у розмірі 7368,16 грн. та судовий збір 227 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування та матеріального збитку, заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 несплачене страхове відшкодування в розмірі 66 651 грн. 44 коп., витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля позивача 1 936 грн., послуги зберігання цього пошкодженого автомобіля на спецмайданчику за одну добу 120 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2 000 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., витрати на оплату послуг експертів у розмірі 7368,16 грн. та судовий збір 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн., витрати на оплату послуг експертів у розмірі 7368,16 грн. та судовий збір 227 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко