Справа № 452/1635/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2023 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

секретар судового засідання Задорожна В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

за участю представника відповідача Ільківа М.М. ,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», в особі представника адвоката Каплі А.С., звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства 10 653 (десять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 20 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.01.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №135/19-Тз/К/06, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «CHEVROLET VOLT» д.р.н. НОМЕР_1 .

27.07.2019 року о 14 год. 40 хв. в с Гнідин, Бориспільського району по вул.Мостова 1, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.р.н. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем марки «CHEVROLET VOLT» д.р.н. НОМЕР_1 . Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу «CHEVROLET VOLT» д.р.н. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до рахунку НОМЕР_3 від 08.08.2019 р. ФОП ОСОБА_4 , склав 28 293 грн. 00 коп.

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 359/8019/19 від 12.09.2019 року, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача, який керував автомобілем «VOLKSWAGEN» д.р.н. НОМЕР_2 .

Згідно страхового акту №006.01237119-1-1 від 09 серпня 2019 р., позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату відшкодування у розмірі 24 143 грн. 00 коп. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «СК «Арсенат Страхування» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 24 143,00 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ СК "Альфа-Гарант", згідно полісу № АО/5901945 з лімітом відповідальності страховика за завдання шкоди майну 130 000,00 грн., франшиза встановлена в розмірі 2 600,00.

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулась до ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" із заявою про виплату на суму сплаченого страхового відшкодування, на що ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля - 67% в сумі 13 489,80 грн.

Позивач зазначає, що відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, а розмір страхової виплати здійснений його страховиком ПрАТ "СК "ПРОВІДНА" є недостатнім для повного відшкодування завданої ним шкоди. Позивач неодноразово звертався до відповідача, з метою досудового врегулювання спору із претензією про відшкодування збитків. Так як відповідач проігнорував дані звернення, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Також з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків.

Щодо строку позовної давності, то позивач зазначає, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан із 05.30 год., 24.02.2022 року строком на 30 діб. Згідно Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, 341/2022 від 17.05.2022, строк воєнного стану в Україні з 05.30 год. 25.05.2022 року продовжено строком на 90 діб, та № 573/2022 строк дії воєнного стану в України продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Верховна Рада України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ХІ від 15.03.2022 року внесла зміни відповідно до строків позовної давності.

Так, відповідно до ч. 3 п. 2 Закону України № 2120X1 від 15.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 зі змістом, що у період воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Позивач зазначає, що строк загальної позовної давності, який передбачений відповідно до ст. 257 ЦК України, в межах якого обчислюється строк позовної давності, при зверненні до суду з відшкодуванням шкоди в порядку регресу продовжено, і позивач може звернутися з таким позовом і після закінчення дії воєнного стану.

У зв`язку з розглядом справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 2 684,00,00 грн., який позивач просить стягнути з відповідача.

13.03.2023 року представником відповідача адвокатом Ільківим М.М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема представник зазначає, що вважає аргументи позивача необгрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи, адже розрахунок страхової виплати проведено без дотримання належної процедури оцінки вартості пошкодженого майна, а позовну заяву подано поза межами позовної давності, тому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 267 ЦПК України зазначене є підставою для відмови в позові.

Як зазначає позивач «На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди ( ОСОБА_1 ) за шкоду, заподіяну житло, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Пpo обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ТДВ СК "Альфа-Гарант", згідно полісу № А0/5901945 з лімітом відповідальності страховика за завдання шкоди майну 130 000,00 грн., франшиза встановлена в розмірі 2 600,00».

Проте, дане твердження не відповідає дійсності, адже цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на дату ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», ліміт відповідальності страховика становив 100 000 грн., франшизу не встановлено.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав від ПрАТ «СК «Провідна", у якому була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, страхове відшкодування у значно меншому розмірі, ніж становить ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну.

Враховуючи вищенаведені висновки Великої Палати Верховного Суду, у спірних правовідносинах майнова шкода завдана позивачу в результаті ДТП, у межах страхової суми (суми страхового відшкодування) має бути відшкодована страховиком. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вказано і самим позивачем, із полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., отже, в даному випадку, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому, на думку представника, не встановлено підстав для виникнення обов`язку у ОСОБА_1 з виплати страхового відшкодування (ст.38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» та ст .26 Закону України «Про страхування»), відтак немає підстав для стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.

Ознайомившись із Договором добровільного страхування наземного транспорту №135/19 - Тз/К/06 від 22.01.2019 р., зокрема п. 27.10, 27.11, слід зазначити, що таким чітко визначено умови визначення вартості завданих збитків, у яких відсутнє право визначення СТО самостійно страхувальником, а також встановлено обов`язок страховика протягом двох днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку провести огляд транспортного засобу, при цьому повідомити особу, винну у ДТП, про дату та місце такого огляду (п. 24.3.2).

В окремих випадках, за згодою Страховика та Страхувальника (Вигодонабувача), розмір збитків може визначатися на підставі авготоварознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром).

Із рахунку на оплату № від 08.08.2019 вбачається, що Замовником вказано - ОСОБА_3 (потерпілий, страхувальник), а не позивача, що відповідало б умовам договору (п. 27.10, 27.11).

Здійснивши виплату страхового відшкодування за договором позивач стверджує, що розрахунок відшкодування було здійснено на підставі рахунку ФОП ОСОБА_4 , який видано через сім місяців від дати ДТП без будь-якої деталізації наявних на транспортному засобі пошкоджень.

Також, з наданих позивачем доказів не зрозуміло ким саме є ФОП ОСОБА_4 , яким чином остання ототожнена із Авторизованою СТО чи здійснювався поточний ремонт пошкодженого транспортного засобу, коли та ким було здійснено такий ремонт.

Позивачем до позовної заяви не надано договору між останнім та ФОП ОСОБА_4 , при цьому не долучено жодного документу, який би визначав ФОП ОСОБА_4 як офіційного дилера марки «CHEVROLET» та наділяв останню повноваженнями надавати кваліфіковану оцінку вартості завданих збитків.

При цьому, представник відповідача звертає увагу на відсутність в матеріалах позову документів, які б підтверджували проведення Фактичного ремонту пошкодженого транспортного засобу, зокрема, акту виконаних робіт та квитанції про сплату наданих послуг ремонту, виданих спеціалізованою станцією технічного обслуговування, а відтак, сам по собі факт визнання події позивачем страховим випадком не вказує на обгрунтованість заявлених вимог до відповідача, адже не визначає розмір завданої шкоди.

Також, в порушення умов договору, на підставі якого позивачем сплачено страхове відшкодування, позивачем не надано документів, які підтверджують факт належного виконання Договору в частині проведення огляду та залучення до огляду пошкодженого транспортного засобу особи, винної у скоєнні збитків (її. 24.3.2. Договору).

Відповідачу не зрозуміло, чому відповідний експерт, аварійний комісар чи оцінювач Страховика (позивача) не дослідив після настання ДТП пошкоджений транспортний засіб, а лише в основу Акту поклав рахунок, який протягом семи місяців від дати ДТП вже чітко не відображав усієї слідової картини та чіткого обсягу технічних пошкоджень, необхідних для відновлення належного технічного стану транспортного засобу, робіт.

Необхідність у встановленні обсягу пошкоджень є основою встановлення належної вартості відновлювальпого ремонту за яким встановлюється відповідальність за завдану шкоду, відтак у разі недоведеності обсягу пошкоджень, відповідач позбавлений можливості спростувати такий, що порушує права та законні інтереси останнього.

Не зрозумілим, на думку представника відповідача, є і те, на якій підставі ФОП ОСОБА_4 08 серпня 2019 року виставлено рахунок на оплату, адже позивачем не надано жодного документу, який свідчив би, що ОСОБА_3 звернувся до зазначеного ФОП з приводу події, яка мала місце 27.07.2019 р., а не іншого випадку за якого можливий відновлювальний ремонт транспортного засобу останнього.

Жодної деталізації наявних на автомобілі марки «CHEVROLET» пошкоджень позивачем не надано, відтак, вважають, що позивачем не підтверджено виникнення всього комплексу пошкоджень автомобіля марки «CHEVROLET», як підставу для стягнення із відповідача заявленого розміру відшкодування.

Щодо позовної давності, то перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві представник позивача покликається на Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, зокрема розділ 19, де зазначено, що «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. (Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022)».

Представник відповідача зазначає, що жодного повідомлення про обставини, що перешкоджали позивачеві, через запровадження в Україні воєнного стану, своєчасно звернутися до суду в межах строку, встановленого законом, останній не зазначив. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Не повідомивши про наявність перешкод із 2019 року заявити вимогу про стягнення відшкодування та поважності причин пропущення строку позовної давності, представник позивача не просить суд поновити такий строк, а виключно вказує на належне йому право звернутись із позовом до відповідача і після завершення дії воєнного стану.

Вважають таке твердження та посилання позивача, зазначене у позовній заяві, невідповідним та неналежним, адже останній фактично вказує про намір порушення прав та законних інтересів відповідача, а таке посилання містить ознаки зловживання процесуальними правами.

Оскільки у спірному зобов`язанні відбулась заміна кредитора, строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Відтак, датою з якої слід вираховувати строк позовної давності є дата ДТП, тобто 27.07.2019 року. Враховуючи вказане, строк позовної давності сплив ще 27.07.2022 року.

Також зазначають, що позивач страхове відшкодування із ПрАТ «СК «Провідна» одержав до моменту введення на території України воєнного стану, при цьому, впродовж більш ніж трьох років, не вчинив жодних дій щодо стягнення відшкодування із відповідача у межах строку позовної давності.

Окрім цього, ознайомившись із офіційним сайтом ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», та повідомленням, яке міститься на такому із 24.02.2022 р., позивач здійснює свою діяльність без будь-яких обмежень.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то визначальним вважають факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, а саме: Ордеру про надання правничої допомоги відповідачу, та копією Договору про надання правничої допомоги з фіксованою сумою гонорару адвоката, відповідач підтвердив обгрунтованість заявлених вимог в частині стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Пунктом 6.1 Договору про надання правничої допомоги, між адвокатом Ільківим М.М. та відповідачем визначено розмір фіксованого гонорару адвоката, який становить 3 000 грн, тобто є встановленим.

Враховуючи викладене, просить суд застосувати у відповідності до вимог ст.ст.257, 267 ЦК України строки позовної давності; у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити в повному обсязі; стягнути із Приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» (код ЄДРПОУ - 33908322) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи па професійну правничу допомогу у Самбірському міськрайонному суді Львівської області у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

26.06.2023 року представником позивача надіслано на адресу суду відповідь на відзив, в якому представник заперечує проти доводів відповідача в повному обсязі та зазначає таке.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, відшкодувати вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ - це обов`язок страхової компанії, оскільки це безпосередньо передбачено спеціальним законом, що регулює діяльність Страховика, а саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Твердження відповідача, щодо покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно- правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») є безпідставними, оскільки такі доводи відповідача не узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03,10.2018 року по справі №686/17155/15-ц.

Сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, який був виготовлений спеціалістом ПрАТ СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», та позивач додав до позовної заяви, коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого автомобіля «CHEVROLET VOLT» д.р.н. НОМЕР_1 , склав 64%.

Оскільки ПрАТ СК «ПРОВІДНА» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме 13 489,80 грн. (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, який становить 64%), то у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою яка склала 10 653,20 грн., незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Так як, страховик відповідача (ПрАТ СК «ПРОВІДНА») виплатив страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (64 %), відповідно він виконав своє зобов`язання перед відповідачем.

У матеріалах справи відсутні дані, що відповідач, як страхувальник за полісом №АО/5901945 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оспорював рішення страховика про визначення розміру страхового відшкодування потерпілому, в тому числі з підстав незгоди з застосованим коефіцієнтом фізичного зносу автомобіля.

Відповідно до умов Договору, а саме п. 17.1 - вартість відновлювального ремонту розраховується «На базі СТО на вибір Страховика». Тому твердження представника відповідача, що виплата повинна проводитися на Авторизованому СТО, є його припущеннями та не відповідають дійсності.

02.08.2019 року спеціалістом позивача ОСОБА_5 було оглянуто пошкоджений в ДТП (27.07.2019 року) транспортний засіб «CHEVROLET VOLT», д.р.н. НОМЕР_1 , про що він склав акт огляду та направив до Страхувальника ( ОСОБА_3 ), як власника пошкодженого ТЗ «CHEVROLET VOLT», д.р.н. НОМЕР_1 на СТО «Арт Драйв» (ФОП ОСОБА_4 ) для отримання рахунку на оплату. Тому, саме ОСОБА_3 зазначений в рахунку СТО № від 08.08.2019 року як замовник, так як він надавав автомобіль для огляду та ремонту.

Таким чином, відповідно до умов Договору страхування, позивач перерахував на рахунок СТО відповідно до рахунку № від 08.08.2019 року, страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «CHEVROLET VOLT», д.р.н. НОМЕР_1 , в розмірі вартості відновлювального ремонту.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «CHEVROLET VOLT», д.р.н. НОМЕР_1 - 12.08.2019 року, тобто на 16-ий календарний день з моменту ДТП (27.07.2019 року).

Із акту огляду транспортного засобу «CHEVROLET VOLT», д.р.н. НОМЕР_1 вбачається, що 02.08.2019 року спеціалістом позивача ОСОБА_5 був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу за результатами якого було встановлено, що передній бампер, решітка радіатора, нижня накладка переднього бамперу та подіум номерного знаку підлягають ремонту та фарбуванню.

Щодо позовної давності, то представник позивача зазначив, що широкомасштабне вторгнення російської федерації та введення на території України воєнного стану, як форс-мажорні обставини, негативно вплинули на можливість подати позовну заяву в строк до 27.07.2019 року до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Із початком введення воєнного стану по всій території України із 24.02.2022 року, представник позивача перевів свою роботу в дистанційну форму та був вимушений виїхати за межі м. Києва у зв`язку з проведенням бойових дій на цій території. Також всі працівники ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відділу претензійно-позовної роботи були переведенні в дистанційну форму роботи, та не мали доступу до офісу і матеріалів справ, які перебувають в паперовому вигляді за юридичною адресою позивача.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362. 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону №540-ІХ, тобто з 2 квітня 2020 року. Проте, ураховуючи що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу.

19.07.2023 року представником відповідча подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому представник вказав на безпідставність позовних вимог та невідповідність проведеної виплати фактичному розміру завданої шкоди, а також порушення прав відповідача. Додатково зазначив, що в основу стягнення відшкодування із водія ОСОБА_1 , страховик покладає розрахунок страхового відшкодування, який був виготовлений спеціалістом позивача, без будь-якого повідомлення відповідача. При цьому, відповідач був позбавлений можливості спростування чи оскарження такого розрахунку станом на дату проведення огляду транспортного засобу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав від ПрАТ «СК «Провідна», у якому була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, страхове відшкодування у значно меншому розмірі, ніж становить ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну. Також, стверджуючи, що відповідач рішення ПрАТ «СК «Провідна» не оспорював, позивач не надає жодного підтвердження факту повідомлення відповідача про проведення виплати.

Розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому підстав для виникнення обов`язку у ОСОБА_1 з виплати страхового відшкодування (ст.38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.26 Закону України «Про страхування») не встановлено.

При цьому, позивач не зазначає, чому саме страхове відшкодування у повному розмірі не стягнуто із ПрАТ «СК «Провідна».

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з них елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Як вказано і самим позивачем, із полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., отже, в даному випадку, позивач не вчинив належної та добросовісної поведінки з метою одержання повного відшкодування завданої шкоди від страховика відповідача, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Із долучених до позовної заяви документів, не вбачається, що ФОП ОСОБА_4 є сервісом технічного обслуговування транспортних засобів, не долучено і доказів того, коли та ким було здійснено ремонт транспортного засобу, та чи здійснювався відновлювальний ремонт в цілому.

Позивачем до позовної заяви не надано Договору між ФОП ОСОБА_4 та позивачем, а також не зазначено жодної норми, на підставі якої фізична особа-підприємець наділена правом надання оцінки вартості завданих збитків.

Представник звернув увагу на відсутність в матеріалах позову документів, які б підтверджували проведення фактичного ремонту пошкодженого транспортного засобу, зокрема, акту виконаних робіт та квитанції про сплату наданих послуг ремонту, виданих спеціалізованою станцією технічного обслуговування, а відтак, сам по собі факт визнання події позивачем страховим випадком не вказує на обгрунтованість заявлених вимог до відповідача, адже не визначає розмір завданої шкоди.

У порушення умов Договору на підставі якого позивачем сплачено страхове відшкодування, позивачем не надано документів, які підтверджують факт належного виконання Договору в частині проведення огляду та залучення до огляду пошкодженого транспортного засобу особи, винної у скоєнні збитків (н. 24.3.2. Договору).

У порушення вимог н. 24.3.2 Договору, належного повідомлення не відбулось, причин не повідомлення позивач не зазначив.

У свою чергу, в разі належного повідомлення відповідача про наявність оцінки ушкоджень, понесених позивачем чи ОСОБА_3 , останній міг скористатись правом оспорення такої шляхом призначення експертизи, проте, оскільки на даний час з моменту ДТП пройшло більш ніж три роки, чому дослідити стан автомобіля не виникає можливості.

Зазначене спричинило необізнаність відповідача з обсягом завданих збитків та неможливістю спростування їх розміру, в тому числі з правом залучення належного експерта.

На думку сторони відповідача, розмір завданих збитків належним чином може визначатися виключно на підставі автотоварознавчої експертизи, адже у підпорядкуванні страховика є уповноважені ним особою (аварійним комісаром), що може свідчити про зацікавленість останніх у зазначенні завищеного розміру завданої шкоди.

Відповідачу незрозуміло, чому відповідний експерт, аварійний комісар чи оцінювач страховика (позивача) не дослідив після настання ДТП пошкоджений транспортний засіб, а лише в основу Акту поклав рахунок, який не відображав усієї слідової картини та обсягу технічних пошкоджень і необхідних для відновлення належного технічного стану транспортного засобу робіт.

Необхідність у встановленні обсягу пошкоджень є основою встановлення належної вартості відновлювального ремонту за яким встановлюється відповідальність за завдану шкоду, відтак у разі недоведеності обсягу пошкоджень, відповідач позбавлений можливості спростувати такий, що порушує права та законні інтереси останнього.

Жодної деталізації наявних на автомобілі марки «CHEVROLET» пошкоджень позивачем не надано, відтак, вважають, що позивачем не підтверджено виникнення всього комплексу пошкоджень автомобіля марки «CHEVROLET», як підставу для стягнення із відповідача заявленого розміру відшкодування.

Позивачем, в порушення умов як Договору так і загальних норм ЦПК України, не ознайомлено та не повідомлено відповідача із даними, які були необхідні останньому для захисту законних прав та інтересів.

Із огляду на зазначене, сторона відповідача вважає, що ремонтні калькуляції є необгрунтованими та недостовірними, розміри збитків розраховано на підставі доказів, які є неналежними та недопустимими, а відтак позивачем не надано жодних відповідних чинному законодавству підстав та доказів у розмінні 76 ЦПК України, які б підтверджували підставність позовних вимог.

Щодо позовної давності, то жодного повідомлення про обставини, що перешкоджали позивачеві через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутися до суду в межах строку, встановленого законом, останній не зазначив.

Відтак, датою з якої слід вираховувати строк позовної давності є дата ДТП, тобто 27.07.2019 р.

Введення воєнного стану на території України відбулось 24 лютого 2022 року, тобто через 2 роки, 6 місяців, 29 днів з моменту ДТП. Жодних доводів, чому позивач не звернувся до відповідача із позовною заявою, останній не повідомив.

Попри вказане, через один рік із моменту повномасштабного вторгнення позивач звернувся із позовною заявою без зазначення у прохальній частині щодо поновлення строку із зазначенням поважності причин пропуску такого.

На даний час представник Позивача стверджує, що всі працівники відділу претензійно-позовної роботи були переведені на дистанційну форму роботи, проте не зазначає, що страховик призупинив ведення своєї діяльності у зв`язку із введенням воєнного стану чи зазнав будь-яких обмежень такої діяльності.

До того ж, твердження про переведення працівників на дистанційну форму роботи, а не те, що така форма роботи функціонувала до введення воєнного стану, позивач не надав, в той час, як доказування не можу грунтуватись на припущеннях.

Відтак, саме по собі введення на території України воєнного стану не вказує на наявність форс-мажорних обставин, за яких позивач не міг реалізувати право на доступ до правосуддя, а виключно вказує на зловживання правом останнього, яким позбавлено відповідача можливості належного захисту прав та законних інтересів при розгляді страхової справи.

Не повідомивши про наявність перешкод із 2019 року заявити вимогу про стягнення відшкодування та поважності причин пропущений строку позовної давності, представник позивача не просить суд поновити такий строк, а виключно вказує на належне йому право звернутись із позовом до відповідача і після завершення дії воєнного стану.

Вважають, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення них строків.

Із врахуванням викладеного просив застосувати у відповідності до вимог ст.ст. 257, 267 ЦК України строки позовної давності; у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити в повному обсязі; стягнути із Приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у Самбірському міськрайонному суді Львівської області в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи.

Представник відповідача адвокат Ільків М.М. у судовому засіданні зазначив, що мала місце ДТП, вони цей факт не оспорюють. ОСОБА_1 був винуватцем даної події, що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2019 року. Однак із заявленим цивільним позовом вони не погоджуються. Звернув увагу, що ДТП мала місце у липні 2019 році, а страхова компанія звернулась до суду у травні 2023 році. Вказаний позов подано із пропуском трирічного строку позовної давності. Представник позивача посилається на перехідні положення ЦК України і вважає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки 24.02.2022 року введено воєнний стан на території України. Однак сторона відповідача з таким твердженням не погоджуються. На їхню думку, із 2019 року у страхової компанії не було перешкод для зверненя до суду із поданим позовом, оскільки страхова компанія не припиняла свою діяльність, так само увесь цей час працював Самбірський міськрайонний суд, тому вважають що позивач подав цей позов із пропуском трьохрічного строку та не просить його поновити. Також просив звернути увагу на те, що порушені самі умови договору добровільного страхування КАСКО. Автомобіль потерпілого ОСОБА_3 був пошкоджений і оскільки він був застрахований за договором добровільного страхування КАСКО, страхова компанія здійснила оплату відновлювального ремонту, що напевно може підтверджуватись рахунком на оплату ФОП Іванової, а також квитанцією про оплату від «Арсенал Страхування», однак є розбіжності в цифрах. Рахунок на оплату виставлений на суму 28 293 грн., а оплачено було 24 143 грн. У договорі КАСКО вказано, що відновлювальний ремонт має проводитись на офіційних станціях технічного обслуговування, відповідно розрахунок складається самим страхувальником. До огляду транспортного засобу долучається винна особа. Але беручи до уваги матеріали справи, цього всього проведено не було. Хто така ФОП ОСОБА_6 , матріали справи не тістять конкретизації. Чи має вона право на проведення відновлювальних робіт, не відомо. Позивачем не долучено до матеріалів справи Витяг про те, що вона зареєстрована в реєстрі фізичних осіб і по виду діяльності може здійснювати такі види робіт. До справи долучено фото, оглянувши які важко встановити які саме були пошкодження у автомобілі. Однак сума на 2019 рік виставлена 28 293 грн. Вважають, що вказана сума є явно завищеною щодо відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Матеріалами справи встановлено, що автомобіль відповідача було застраховано у Страховій компанії «Провідна» і відповідно позивач звертався у цю страхову компанію для виплати відшкодування, і ця страхова компанія оплатила лише частково страхове відшкодування. Позивач просить стягнути із відповідача кошти в сумі 10 653 грн. 20 коп., як вказує різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Вони з цим не погоджуються, оскільки матеріали справи не мають доказів сплати саме такої суми. Із розрахунку страхової компанії не вбачається цифри, на яку посилається позивач. Відсутні пояснення, чому саме суму 13 489 грн. 80 коп. виплатила страхова компанія. Відповідно до полісу цивільного страхування, ліміт цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 становить 100 000 грн. Тому заявлена сума 28 293 грн. чи 24 143 грн. є достатньою для того, щоб поліс покрив ту суму ремонту яка можливо була оплачена. Отже, сума заявленого позову не є обґрунтованою. Просили застосувати норми Цивільного Кодексу, які регулюють строки позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити. Оскільки відповідач поніс витрати із отриманням правової допомоги в розмірі 3 000 грн., цей розмір встановлений у самому договорі у фіксованій сумі, до матеріалів справи долучено детальний опис і квитанцію про оплату цих коштів, тому представник просив стягнути із позивача на користь відповідача понесені витрати в розмірі 3 000 грн.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із копії постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.09.2019 року, 27.07.2019 року о 14 год. 40 хв. в с Гнідин, Бориспільського району по вул. Мостова 1, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «VOLKSWAGEN», д.р.н. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET VOLT» д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 16).

Внаслідок наведеної ДТП, застрахованому у позивача транспортному засобу «CHEVROLET VOLT» д.р.н. НОМЕР_1 були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до рахунку СТО М3 від 08.08.2019 року ФОП ОСОБА_4 склав 28 293,00 грн. (а.с. 19).

Із копії страхового акту №:006.01237119.1-1 від 09 серпня 2019 року відомо, що позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 24 143,00 грн. (а.с. 21).

Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 24 143,00 грн., що підверджується платіжним дорученням №46410697 від 12.08.2019 року (а.с. 22).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди, яким є ОСОБА_1 , за шкоду, заподіяну житло, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «VOLKSWAGEN» д.р.н. НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «СК «Провідна», а ліміт відповідальності страховика становив 100 000 грн., франшизу не встановлено (а.с. 23).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст.ст.9,22-28,35 Закону № 1961-ІУ, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до статті 29 цього Закону, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача посилався на положення ст. 1194 ЦК України згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач отримав від ПрАТ «СК «Провідна", у якому була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, страхове відшкодування у значно меншому розмірі, ніж становить ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну. Сума збитку склала 13 489 грн. 80 коп. (а.с. 27).

Як вказано і самим позивачем, із полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 трн., отже, в даному випадку, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У статті 6 даного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Із правового висновку, викладеного у постанові Іерховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 відомо, що «відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що «правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61- 12032св19).

«Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ». Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

У постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц Верховний Суд, з-поміж іншого, зробив висновок про те, що «всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страховою випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Слід зазначити, що із долучених до позовної заяви документів, не вбачається, що ФОП ОСОБА_4 є сервісом технічного обслуговування транспортних засобів, не долучено доказів того, коли та ким здійснено ремонт транспортного засобу, та чи здійснювався відновлювальний ремонт в цілому. Також не надано договору між ФОП ОСОБА_4 та позивачем, а також не зазначено жодної норми, на підставі якої фізична особа-підприємсць наділена правом надання оцінки вартості завданих збитків. Відсутні документи, які б підтверджували проведення фактичного ремонту пошкодженого транспортного засобу, зокрема, акту виконаних робіт, квитанції про сплату наданих послуг ремонту, виданих спеціалізованою станцією технічного обслуговування. До позовної заяви не долучено Акту прийому-передачі наданих послуг із визначенням обсягу відновлювального ремонту.

У п. 24.3.2 Договору добровільного страхування наземного транспорту №135/19 - Тз/К/06 від 22.01.2019 року зазначено, що страховик має право протягом двох днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, провести огляд пошкодженого транспортного засобу та скласти Акт огляду ТЗ. При наявності другого учасника ДТП чи іншої особи, винної у скоєнні збитків, повідомити їм про дату місце та час проведення огляду. У випадку неявки вказаних осіб огляд проводиться без їх участі з відповідною відміткою про цей факт у Акті огляду.

Позивачем не долучено до справи документів, які підтверджують факт належного виконання Договору в частині проведення огляду та залучення до огляду пошкодженого транспортного засобу особи, винної у скоєнні збитків. Дані щодо належного повідомлення відповідача - відсутні, не вказані причини його не повідомлення позивачем. У долученому до справи Акті огляду транспортного засобу таких даних неає.

Пункт 27.10. Договору добровільного страхування наземного транспорту №135/19 Тз/К/06 від 22.01.2019 р. викладено у такій редакції: «При пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відмовлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, з врахуванням умов, зазначених в н. 17.3. цього Договору а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 27.11 Договору).

В окремих випадках, за згодою Страховика та Страхувальника (Вигодонабувача), розмір збитків може визначатися на підставі авготоварознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром).

Вартість частин та деталей береться в розрахунок Кошторису збитків за умови що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по іх заміні на нові. При настанні страхових випадків за межами України та необхідності здійснення ремонту на місці страхового випадку трудовитрати на відновлення відшкодовуються виходячи з розцінок, що діють в Україні.

У п. 27.11.1 Договору вказано, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в Кошторисі збитків, за вирахуванням встановлено в розділі 12 Договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається з урахуванням наведення нижче і зазначених у розділі 17 Договору умов.

У п. 27.11.1. Договору зазначено, що «На базі авторизованої СТО» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включає вартість запасних частин деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт що визначається, виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО. Авторизована СТО - СТО яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування ТЗ левної марки згідно вимогам заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером тощо).

Із п. 27.11.2. Договору відомо, що «На базі СТО на виборі Страховика» - при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включаєтеся вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на вибір Страховика.

Позивачем не долучено до справи документів, які б підтверджували проведення Фактичного ремонту пошкодженого транспортного засобу, зокрема, акту виконаних робіт, квитанції про сплату наданих послуг ремонту, виданих спеціалізованою станцією технічного обслуговування, а відтак, сам по собі факт визнання події позивачем страховим випадком не вказує на обгрунтованість заявлених вимог до відповідача, адже не визначає розмір завданої шкоди.

Беручи до уваги наведене суд доходить висновку, що позивачем не надано в повному обсязі належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Долументи, які долучено до справи, містять суперечливі дані. Сам по собі факт визнання події позивачем страховим випадком не вказує на обгрунтованість заявлених вимог до відповідача, адже не визначає розмір завданої шкоди.

Окрім цього слід зазначити, що поряд із заявленими позовними вимогами відсутні вимоги позивача щодо поновлення строку позовної давності, враховуючи що ДТП мала місце у липні 2019 року.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (КГС ВС) від 25.01.2022 р. у справі № 904/3886/21 зазначено: «... Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставини може бути засвідчено відповідним компетентним органом ...». З огляду на викладене абстрактний та загальний лист ТПП від 28.02.2022 р. не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим). Такої ж позиції дотримується і КГС ВС, у п. 44 постанови якого від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 зазначено: «... Суди попередніх інстанцій вважали, що єдиним доказом існування форс-мажорних обставин є довідка Торгово-промислової палати, втім, ця позиція є помилковою. Існування обставин форс-мажору щодо порушения/невиконання зобов`язань, які виникли внаслідок укладення договору оренди між резидентами України, може доводитися будь-якими доказами ...».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 10.07.2019 р. у справі № 740/2334/16-ц вказав таке: «За загальним правилом, цивільне законодавство України передбачає здійснення суброгації (набуття страховиком прав вимоги, які має особа, що одержала страхове відшкодування, до відповідальної за завдану шкоду особи) у відносинах майнового страхування, однак при цьому не передбачає такої можливості у відносинах, врегульованих у межах правового механізму страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На відміну від водія забезпеченого транспортного засобу страховик у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є боржником у зобов`язанні з відшкодування шкоди, завданої ДТП, а тому поданий до зазначеного страховика позов з боку особи, яка є страховиком потерпілого згідно із договором майнового страхування, не перериває перебігу позовної давності щодо вимог, які випливають із відповідного деліктного зобов`язання у частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і розміром страхового відшкодування.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охорошований законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охорошований законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц. від 31 жовтня 2018 року у справі Я» 367/6105/16-ц. від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-п тощо).

Беручи до уваги наведене в сукупності суд доходить висновку, що у зазначеному позові слід відмовити через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску у наведеній справі.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Датою з якої слід вираховувати строк позовної давності є дата ДТП, тобто 27.07.2019 року. Відтак, строк позовної давності сплив ще 27.07.2022 року.

Позивач страхове відшкодування із ПрАТ «СК «Провідна» одержав до моменту введення на території України воєнного стану, при цьому, впродовж більш ніж трьох років, не вчинив жодних дій щодо стягнення відшкодування із відповідача у межах строку позовної давності.

Саме посилання на введення воєнного стану по всій території України не спростовує факт спливу строку позовної давності, при цьому, жодних обмежень діяльності позивача, які б свідчили про форс-мажорні обставини та їх вплив на діяльність страховика, за яких останній не заявив позовні вимоги в межах строку позовної давності, останнім не зазначено.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення із позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити таке.

Згідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 3. 4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені.

Із наявних у матеріалах справи доказів, а саме: Ордеру про надання правничої допомоги відповідачу, копії договору про надання правничої допомоги з фіксованою сумою гонорару адвоката - відомо, що відповідач підтвердив обгрунтованість заявлених вимог у частині стягнення витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

У пункті 6.1 Договору про надання правничої допомоги зазначено, що між адвокатом Ільків М.М. та відповідачем визначено розмір фіксованого гонорару адвоката, який становить 3 000 грн, тобто є встановленим. До матеріалів справи також долучено підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що із позивача на користь відповідача слід стягнути понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді, у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (код ЄДРПОУ - 33908322) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу в Самбірському міськрайонному суді Львівської області у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», адреса для листування м. Київ, вул..Борщагівська, 154, поштовий індекс 03056, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення буде складено 27.09.2023 року.

Суддя