У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., розглянувши матеріали скарги що подана представником Hexapal KFT., Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал», адвокатом Пересоляком Олександром Сергійовичем, в порядку розділу VII ЦПК України на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, де орган державної виконавчої служби: Дарницький районний відділ державної виконавчої міста Київ Головного територіального служби: управління юстиції у м. Києві; суб`єкт, дії якого оскаржуються: Державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойправ Андрій Олександрович; Заінтересована особа (боржник): ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Представником Hexapal KFT., Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал», адвокатом Пересоляком Олександром Сергійовичем подано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області скаргу в порядку розділу VII ЦПК України на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, де орган державної виконавчої служби: Дарницький районний відділ державної виконавчої міста Київ Головного територіального служби: управління юстиції у м. Києві; суб`єкт, дії якого оскаржуються: Державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойправ Андрій Олександрович; Заінтересована особа (боржник): ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що 17.07.2015 року Ужгородським міськрайонним судом прийнято рішення у цивільній справі №308/12769/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, яким присуджено стягнення з відповідача - ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Хексапал» 18 958, 69 грн. заподіяних збитків та 243,60 грн. судового збору.

17.09.2015 на виконання даного рішення Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який в подальшому спрямовано до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції.

Як вказано у скарзі, 11.10.2023 року, в ході ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи під час судового засідання по справі №308/12769/14 за заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі №308/12769/14-ц (копія повістки додається), представником стягувача, виявлено постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену 26.03.2019 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бойправ Андрієм Олександровичем.

Представник зазначає, що обставини, які на переконання державного виконавця слугували підставою для закінчення виконавчого провадження, а саме - повне виконання рішення суду, не відповідають дійсності, оскільки рішення суду в дійсності не виконане - позивач: підприємство «Хексапал» або уповноважена ним особа кошти не отримували.

Будь-які відомості про стягнення та зарахування коштів на вказаний стягувачем рахунок або депозитний рахунок з органу ДВС не надходило. Таким чином, підстави для закінчення виконавчого провадження, відповідно до п. 9 ст. 39 3/У «Про виконавче провадження», відсутні.

При цьому у скарзі вказано на те, що натомість, винесеною безпідставно постановою державний виконавець порушив констатоване судовим рішенням право стягувача на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Представник при обґрунтуванні скарги посилається на положення ст.ст. 447-449 ЦПК України.

При цьому скарга містить клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження спірної постанови державного виконавця.

Так, представник заявника стверджує, що про оскаржувану постанову йому стало відомо лише 11.10.2023 року - в ході додаткового ознайомлення з матеріалами цивільної справи. До органу ДВС неодноразово надсилалися запити з приводу стану примусового виконання рішення суду, однак такі були проігноровані. У відповіді від 27.07.2023 року, отриманої на адвокатський запит, орган ДВС про винесення оскаржуваної постанови не повідомляв, натомість вказував про необхідність звернення до суду з метою отримання дублікату виконавчого листа у зв`язку з відсутністю оригіналу що, як виявилось, жодним чином не узгоджується з самим фактом закінчення виконавчого провадження у 2019 році.

Крім цього, як вбачається із супровідного листа від 26.03.2019 року про направлення сторонам постанови про закінчення виконавчого провадження, у такому листі не зазначено адрес стягувача, представника стягувача, що ставить під сумнів сам факт надсилання оскаржуваної постанови адресатам, а відтак - виконання державним виконавцем вимог ст. 28 3/У «Про виконавче провадження».

Невиконання державним виконавцем вимоги Закону щодо надсилання постанови стороні провадження є об`єктивною причиною пропуску строку на оскарження такої постанови - саме через необізнаність сторони про наявність спірної постанови.

На переконання представника вказані обставини у сукупності свідчать про поважність причини пропуску строку, визначеного п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, а тому просить суд поновити строк на оскарження даної постанови.

Так, заявник просить суд: поновити строк, як пропущений з поважної причини, на оскарження постанови, винесеної 26.03.2019 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бойправ Андрієм Олександровичем, про закінчення виконавчого провадження № 51931287 з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 308/12768/14-ц, виданого 17.09.2015 року Ужгородським міськрайонним судом.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бойправ Андрія Олександровича від 26.03.2019 про закінчення виконавчого провадження № 51931287 з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 308/12768/14-ц, виданого 17.09.2015 року Ужгородським міськрайонним судом.

Зобов`язати державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бойправ Андрія Олександровича або іншу посадову особу даного органу державної виконавчої служби, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника - усунути порушення його права на стягнення на його користь 18 958, 69 грн. заподіяних збитків та 243,60 грн. судового збору, які йому присуджено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.07.2015 року у цивільній справі № 308/12769/14 шляхом здійснення заходів примусового виконання рішення суду у спосіб, який встановлений виконавчим листом і в порядку, передбаченому Законом «Про виконавче провадження».

У разі виникнення судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги, відмінних від судового збору (оплата якого не передбачена) - у відповідності до ст. 452 ЦПК України покласти такі витрати на орган ДВС, який прийняв спірну постанову - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали цивільної справи №308/12769/14-ц, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень статті 122 Цивільного процесуального кодексу України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно статті 123 Цивільного процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 126 Цивільного процесуального кодексу України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Водночас, статтею 127 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду поновити строк для подання скарги, що пропущено заявником з поважних причин. На особу, яка пропустила встановлений законом процесуальних строк, покладається обов`язок подати клопотання (у вигляді письмової заяви) про його поновлення.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Таким чином, на особу, яка пропустила встановлений законом процесуальний строк, покладається обов`язок подати клопотання про його поновлення, оскільки за зазначеною вище нормою закону, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення такого строку.

Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що постанова яка є предметом оскарження, винесена 26.03.2019 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бойправ Андрієм Олександровичем, про закінчення виконавчого провадження № 51931287 з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа № 308/12768/14-ц, виданого 17.09.2015 року Ужгородським міськрайонним судом на підставі п.9 ч.1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Обргунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження спірної постанови державного виконавця, представник заявника вказує на те, що про оскаржувану постанову йому стало відомо лише 11.10.2023 року - в ході додаткового ознайомлення з матеріалами цивільної справи.

При цьому за його твердженням до органу ДВС неодноразово надсилалися запити з приводу стану примусового виконання рішення суду, однак такі були проігноровані. У відповіді від 27.07.2023 року, отриманої на адвокатський запит, орган ДВС про винесення оскаржуваної постанови не повідомляв, натомість вказував про необхідність звернення до суду з метою отримання дублікату виконавчого листа у зв`язку з відсутністю оригіналу що, на думку прпредставника заявника жодним чином не узгоджується з самим фактом закінчення виконавчого провадження у 2019 році.

При цьому скаржником не надано належних та допустимих доказів підтвердження такого тривалого пропуску процесуального строку на звернення до суду зі скаргою, обставини зазначені в заяві на поновлення пропущеного процесуального строку не знайшли свого підтвердження.

ЄСПЛ прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Справа «Рябих проти України, рішення від 24.07.2003 р. п.52).

При цьому, представник стягувача брав участь у розгляді цивільної справи №308/12769/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, яким присуджено стягнення з відповідача - ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал» 18 958, 69 грн. заподіяних збитків та 243,60 грн. судового збору.

Згідно матеріалів справи, саме за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , у вказаній справі, було видано 17.09.2015 виконавчий лист та в подальшому пред`явлено до примусового виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2015 на виконання рішення суду від 17.07.2015 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який в подальшому спрямовано до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал» до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Хільченко Р.В. про визнання дій протиправними та скасування постанови старшого державного виконавця задоволено, визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції Хільченко Р.В. щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 26.10.2015 року за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду неправомірними, а зазначену постанову скасовано.

Як вбачається з матеріалів справи та письмових пояснень в скарзі представника стягувача, представником товариства направлялись запити від 04.10.2016, 20.08.2018 року, 11.06.2023 року щодо стану виконання виконавчого листа від 17.09.2015 року по цивільній справі №308/12769/14 та направлялись банківські реквізити для перерахунку коштів.

Разом з тим, з моменту винесення оскаржуваної постанови минув значний час, так зі скаргою представник стягувача звернувся 18.10.2023 (згідно штампу поштового відправлення), тоді як оскаржувана постанова винесена 26.03.2019 року.

Відомостей про те, що представник заявника ознайомився та отримав копію оскаржуваної постанови виключно 10.10.2023 року матеріали справи не містять, зокрема відомостей про ознайомлення з матеріалами цивільної справи представником стягувача вказаною датою матеріали справи не містять.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, цікавитися такими, дотримуватися строків.

Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатись про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосуванню ст. 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблений висновок про те, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2022 року по справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) зазначено, що: «перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод».

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України по справі № 755/8494/16-ц від 06 вересня 2017 року вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

У постанові Великої палати Верховного суду по справі № 320/7888/16-ц від 03жовтня 2018 року вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Стягувач, як сторона виконавчого провадження, мав право та був зобов`язаний у розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому виконавчого провадження.

Враховуючи обізнаність скаржника про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримував він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження, суд вважає, причини пропуску строку для подання скарги не поважними.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 473/653/17 (ЄДРСРУ № 74991952).

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення заявника і були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду зі скаргою у визначений законом строк, судом не встановлено.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, вважаю, що заявником не виконано вимог ст. 449 ЦПК України, окрім того, слід зазначити, що заявник оскаржує дії, які тривають з 26.03.2019 року і ним не доведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою. При цьому підстави пропуску, а саме не знання стягувача про існування постанови державного виконавця, що є предметом оскарження, в контексті наведеного, суд вважає неповажними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, оскільки заявником пропущено процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою, причини пропуску строку визнані судом неповажними, скаржник відповідно до вимог статті 126 Цивільного процесуального кодексу України втратив право на їх оскарження. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, а відтак суд повертає скаргу представника Hexapal KFT., Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал», адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича без розгляду, як таку, яка подана з пропуском встановленого законом процесуального строку.

Керуючись статтями 76, 81, 122, 123, 126, 127, 260-261, 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу що подана представником Hexapal KFT., Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал», адвокатом Пересоляком Олександром Сергійовичем, в порядку розділу VII ЦПК України на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, де орган державної виконавчої служби: Дарницький районний відділ державної виконавчої міста Київ Головного територіального служби: управління юстиції у м. Києві; суб`єкт, дії якого оскаржуються: Державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойправ Андрій Олександрович; Заінтересована особа (боржник): ОСОБА_1 ,- повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду набирає законної в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош