Справа № 673/1043/22
Провадження № 2/673/92/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Ягодіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання- Яковенка В.О.,

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Деражня цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на майно в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, вказала, що перебувала із відповідачем по справі у шлюбі в період з 28.06.1961 по 16.09.1998р.р. За період шлюбу у них народилося двоє дітей син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактичні шлюбні відносини між ними тривали до 1986 року.

В шлюбі подружжя за спільні кошти набули житловий будинок, загальною площею 87,3кв.м.з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною вартістю 11010руб. та автомобіль марки «ВОЛГА» ГАЗ21, вартістю 7000руб. Після фактичного припинення шлюбних відносин, подружжя дійшло згоди щодо добровільного поділу означеного майна. Оскільки ОСОБА_4 залишив місце проживання, останній забрав автомобіль, який в подальшому продав та використав кошти на власні потреби, а для позивача залишився житловий будинок, який вона з того часу одноособово утримує та проводить ремонтні роботи .

З того ж часу позивач вважала, що являється одноособовим власником житлового будинку, проте у вересні 2022 року через неможливість здійснити приватизацію земельної ділянки, яка розташована біля будинку, звернулася до відповідача з метою юридичного оформлення права приватної власності на вказане майно та отримала відмову.

Вважає, що з 1986 року за власні кошти утримувала житловий будинок, ремонтувала його, робила поліпшення, сплачувала житлово-комунальні послуги, внаслідок чого його вартість суттєво збільшилась та на час звернення до суду з даним позовом становить 175386грн., натомість відповідач у будинку не проживав та особистими коштами не допомагав в його утриманні. В зв`язку з чим в порядку поділу майна просила визнати за нею право особистої приватної власності на вказаний будинок, припинивши при цьому право власності на це майно відповідача.

Ухвалою судді Деражнянського районного суду Хмельницької області від 04.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засіданні. Відповідачу встановлено строк для подачі відзиву на позов, роз`яснено право пред`явити зустрічний позов (а.с.31-32).

03.02.2023 року від відповідача надійшла заява про невизнання позовних вимог в силу їх безпідставності та необґрунтованості. При цьому вказував про пропуск строку позовної давності ОСОБА_3 , зважаючи, що шлюб між ними був розірваний у 1998 році (а.с.65).

14.03.2023 року ОСОБА_3 подала відповідь на вказану заяву, зазначаючи про безпідставність заяви ОСОБА_4 про пропуск строку позовної давності для звернення до суду із даною заявою, з огляду на те, що про порушення свого права дізналася у вересні 2022 року (а.с. 66-67).

Ухвалою суду від 19.04.2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.73).

17.10.2023 року судовий розгляд справи завершено ухваленням рішення по суті спору.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач будучи присутнім у судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та вказав, що змушений був залишити житловий будинок АДРЕСА_1 , який він з позивачкою спільно будували. Зауважив, що будь-яких домовленостей щодо добровільного поділу майна на час припинення шлюбних відносин не досягали. При цьому, підтвердив, що у його власності перебував автомобіль ВОЛГА ГАЗ 2110, який йому був переданий як винагорода за виконану роботу та який через певний час він подарував своєму родичу.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог зважаючи на наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.06.1961 року.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25.09.1998 року шлюб між ними розірваний (а.с.21).

На час розгляду вказаного спору судом, неповнолітніх дітей у сторін немає.

Згідно свідоцтва про право особистої приватної власності, виданого виконавчим комітетом Деражнянської селищної ради народних депутатів від 14.12.1984 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку з належними йому будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно рішення виконавчого комітету Деражнянської міської ради народних депутатів № 44 а від 14.04.1988 року, яке введено в дію з 20.01.1989 року провулок Горького перейменовано на вулицю Стрілецького (а.с.60).

З вказаною адресою, станом на 18.10.2022 року значиться зареєстрованою з 19.08.1971 року позивач ОСОБА_3 (а.с.24).

В силу положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час придбання спірного майна подружжя та який відповідно підлягає застосуванню судом при вирішенні даної справи майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ч.1 ст. 24 вказаного Кодексу майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, євласністю кожного з них.

Відповідно до ч.1 ст. 25 вказаного Кодексу якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

В силу положень ст. 29 КпШС якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджувала, що за період шлюбу сторони набули у сумісну власність житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки ВОЛГА ГАЗ 21, а після фактичного припинення шлюбних відносин добровільно домовились про розподіл між ними цього майна в такий спосіб, що позивачу перейшов у власність означений житловий будинок.

Надаючи оцінку таким доводам позовної заяви, суд виходить із наступних обставин.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 9-10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами.

Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У справах про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд відповідно до ст.28 КпШС може в окремих випадках, з наведенням відповідних мотивів, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу (зокрема, якщо один із подружжя за відсутності поважних причин не мав самостійного заробітку чи інших доходів, ухилявся від участі у придбанні чи утриманні майна, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім`ї) або коли це передбачено шлюбним контрактом.

Так, сторонами у справі не оспорюється, а також підтверджується письмовими доказами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята та шоста ст. 81 ЦПК України ).

При цьому, суд враховує, що відповідачем ОСОБА_4 в суді визнавався факт перебування у його власності транспортного засобу марки «ВОЛГА», проте останній стверджував, що такий був переданий йому в дар за виконану роботу в технічно несправному стані, який через деякий час він передав у користування своєму брату.

Про обставини перебування у користуванні ОСОБА_4 автомобіля марки «ВОЛГА» в суді також стверджували свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В силу ч.1, ч.3 ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (роздільне майно).

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про обставини, час та джерела придбання спірного транспортного засобу марки ВОЛГА, який, як також підтвердили сторони, на час розгляду справи відсутній.

Також відсутні докази з приводу дійсної ринкової вартості вказаного транспортного засобу на час розгляду даного спору в суді.

Крім того, наявність між сторонами домовленості з приводу розподілу набутого під час шлюбу майна категорично заперечувалася відповідачем, а інших доказів з цього приводу позивач не представила.

З приводу доводів позивача суд також зауважує, що здійснення одноособово утримання спірного житлового будинку, проведення у ньому ремонтних робіт та інших поліпшень не свідчать про наявність правових підстав для визнання такого майна особистою приватною власністю за тим хто проводив такі роботи та відповідно припинення правового режиму спільної сумісної власності.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Під час розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_4 вказував на пропуск позивачем строку звернення до суду із означеним позовом та при цьому не заперечував, що у вересні 2022 року відмовив останній у юридичному оформленні права особистої приватної власності на спірний будинок.

З приводу вказаної заяви сторони відповідача, слід зазначити наступне.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.11.2018 року, справа № 372/1036/15-ц

Зважаючи, що в даному випадку, в ході розгляду справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в силу їх необґрунтованості та безпідставності, правові підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_3 у виді судового збору в розмірі 1753,86грн. слід віднести на рахунок останньої.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 23, 81, 89, 141, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на майно в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 14.12.1999 року Деражнянським РВ УМВС України в Хмельницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 27.10.2023 року.

Суддя: Т. В. Ягодіна