Справа № 133/1144/23
Провадження № 22-ц/801/1975/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 рокуСправа № 133/1144/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., розглянувши за правилами, вста-новленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду в м. Вінниці цивіль-ну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі

50409,85 гривень,

за апеляційною скаргою представниці позивача Акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року, ухвалене за голо-вування судді Пєтухової Н. О., повний текст якого складений 07 серпня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

06 квітня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної забор-гованості у розмірі 50409,85 гривень, посилаючись на наступні обставини. 14 лютого 2007 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 14 лютого 2007 року підписав заяву № б/н. При укладанні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого установлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві до банку. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які йому були надані для ознайомлення у письмовій формі. Підписанням відповідачем заяви відпо-відно до норм статті 634 ЦК України між сторонами у справі був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором, та-ким, що містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позичальнику банк керувався підпунктами 3.2, 3.3 договору, на підставі яких ОСОБА_1 при укладанні правочину дав згоду стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміни за рішенням та ініціативою банку.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу був відкритий кредитний раху-нок та встановлений початковий кредитний ліміт. Таким чином банк свої зобов`язан-ня за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 можливість роз-поряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та у межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відпо-відно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального пла-тежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Отримавши кредитні кошти, позичальник порушив договірні зобов`язання щодо строків повернення креди-ту, унаслідок чого у нього станом 10 березня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 50409,85 гривень, яка складається з наступного: 41058,38 гривень - забор-гованість за кредитом та 9351,47 гривня - заборгованість за відсотками за користуван-ня кредитом. У добровільному порядку вказану заборгованість ОСОБА_1 не погашає, на даний час продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за дого-вором про надання банківських послуг, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку із чим банк звернувся в суд із даним позовом та просив його задоволити.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських по-слуг від 14 лютого 2007 року № б/н станом на 10 березня 2023 року у розмірі 41058,38 гривень. Вимога про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 9351,47 гривні залишена без задоволен-ня. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у роз-мірі 2186,09 гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представниця АТ КБ «Приватбанк» Ніколаєнко О. М. оскаржує його в апеляційному порядку, просить ска-сувати рішення від 07 серпня 2023 року у частині відмови у задоволенні позовної ви-моги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 9351,47 гривні, у цій частині ухвалити нове рішення про стягнення процентів за користування креди-том, задовольнивши вимогу у повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції представниця позивача просить залишити без змін, стягнути з відповідача на користь банку понесені у справі судові витрати.

Скаржниця посилається на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення норм матеріального, процесуального права, недостатньо повне дослідження письмових доказів, дійсних обставин справи, що мають для неї значення, постанов-лення необґрунтованого, незаконного рішення.

До позовної заяви додана особисто підписана відповідачем копія заяви позичаль-ника від 14 лютого 2007 року, із якої чітко убачається обумовлений розмір відсот-кової ставки за користування кредитом 22,8% річних. Суд на даний доказ уваги не звернув, цілком безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами необ-ґрунтованим, оскільки вони, нібито, не встановлені умовами договору. Свідченням визнання угоди відповідачем, не оскарження її умов, є факт отримання ним картки, проведення її активації, користування карткою, кредитними коштами, часткового погашення заборгованості по цьому договору. Відповідні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17, 29 липня 2020 року у справі № 753/10799/16-ц, від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18. У вирішуваній справі наявні інші фактичні обставини, аніж ті, що мали місце у справі, висновок у якій викладений Великою Палатою Верховного Суду у по-станові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та застосований судом першої інстанції. Наразі договір ОСОБА_1 не оскаржувався, не визнавався недійс-ним, між сторонами правочину погоджений розмір відсоткової ставки за користуван-ня кредитом у заяві від 14 лютого 2007 року, яка підписана особисто позичальником. За твердженням скаржниці суд порушив установлений для вирішення справи поря-док, допустив однобічність, неповноту судового розгляду, тому в апеляційній скарзі викладене клопотання про її задоволення та часткове скасування оскаржуваного рі-шення із ухваленням нового рішення.

Наданим цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 29 вересня 2023 року на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався, такий відзив від нього суду апеляційної інстанції не надходив. Будь-яких заяв від ОСОБА_1 з приводу процесуального руху справи не надходило й суду апеляційної інстанції. Про наявність у провадженні суду ОСОБА_1 достеменно відомо, він отримав копії позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження у справі, отримав копію оскаржуваного банком рішення суду ( а. с. 75, 81 ), однак будь-яких процесуальних дій у справі не вчинив.

Згідно із нормами частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеля-ційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду першої інстанції від 07 серпня 2023 року оскаржується лише у частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, то з огляду на положення статті 367 ЦПК України в іншій його частині апеляційним судом судове рішення не пере-віряється.

Згідно із вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтува-тися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і все-бічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши дану справу у порядку письмо-вого провадження за наявними у ній матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи, дійшла висновку, що рішення суду в оскар-жуваній частині вказаним вище вимогам не відповідає, тому апеляційна скарга підлягає безумовному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх поруше-них, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійс-нюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сто-рона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона поси-лається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На виконання вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за поданим відповідно до цього Кодексу зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами першою, п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 367 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

У даній цивільній справі мають місце наступні фактичні обставини.

14 лютого 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н шляхом підписання сторонами заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до цієї заяви ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений і згідний з Умовами надання банківських послуг, зобов`язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами, які розміщені на сайті банку. Така заява містить підпис особистий відповідача. Відповід-но до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, кредитний ліміт за його карткою станом на 15 лютого 2007 року становив 21600,00 гривень, 16 лютого 2010 року кредитний ліміт зменше-ний на 300, 00 гривень, у подальшому такий ліміт неодноразово змінювався: 16 черв-ня 2021 року кредитний ліміт збільшився до 40000,00 гривень, 26 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшений 0,00 гривень ( а. с. 19 ).

За змістом наданої позивачем суду довідки ОСОБА_1 , відповідно до умов укладеного на підставі підписаної ним заяви кредитного договору, було надано сім карток, дати відкриття яких 14 лютого 2007 року, 09 червня 2008 року, 23 березня 2009 року, 25 грудня 2012 року, 26 січня 2016 року, 15 січня 2020 року, 14 грудня 2020 року. Термін дії останньої карти визначений до 09/24.

Згідно із розрахунком заборгованості відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 31 травня 2015 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 3035,46 гривень, станом на 30 червня 2019 року у розмірі 19125,94 гривень, станом на 10 березня 2023 року - 50409,85 гривень, з яких 41058,38 гривень - по тілу кредиту та 9351,47 гривня - по відсотках за користування кредитом. Також банком надана суду виписка по рахунку, де відображений рух коштів по банківських картках відповідача, зокрема, щодо знятих коштів та коштів, які були внесені відповідачем на погашення використаних кредитних коштів. Вказана виписка відображає рух коштів за період з 14 лютого 2007 року по 13 березня 2023 року (а. с. 40 - 61).

Із особисто підписаної ОСОБА_1 заяви від 07 лютого 2007 року ( а. с. 21 ) убачається його клопотання про відкриття на його ім`я рахунку для отримання банківських послуг, зокрема, про отримання картки НОМЕР_1 , фінансового кре-дитного ліміту у сумі 2500,00 гривень із базовою процентною ставкою 22,8% з розра-хунку 360 днів у рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. У цій заяві вказано, що ОСОБА_1 ознайомився та згідний із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для озна-йомлення у письмовому вигляді. Відповідач зазначив, що своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування у ПриватБанку. Крім цього ОСОБА_1 вказав, що висловлює свою згоду з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання бан-ківських послуг.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інс-танції виходив із того, що позивачем належними доказами доведено надання відпо-відачу кредитних коштів, якими він користувався, однак допустив неналежне вико-нання своїх обов`язків, порушив умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики, тому вимоги банку у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача у частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначив таке.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного до-говору, оскільки він не містить підпису відповідача. Матеріали справи не містять під-тверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився із ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відпові-дачем кредитних коштів узагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному у цих документах розмірах і по-рядках нарахування. Не визнаючи Умови та правила надання банківських послуг складовою кредитного договору, суд першої інстанції разом із тим стягнув із ОСОБА_2 на користь позикодавця заборгованість по тілу кредиту, що сьогодні не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Далі, пославшись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої відсут-ність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вва-жати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції зазначив, що заяві, підписаній ОСОБА_1 14 лютого 2007 року, процентна ставка за корис-тування кредитом не зазначена. Такий висновок суду є надуманим, суперечним від-повідній фактичній обставині. У вказаній заяві чітко, однозначно визначена базова процентна ставка у 22,8% із розрахунку 360 днів у році.

Апеляційний суд визнає помилковою, неправильною таку позицію суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право-чин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належ-ним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивіль-ного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діло-вого обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( частина перша статті 628 ЦК України ).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого установлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України установлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України ).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ) та порядок їх сплати за кредитним договором визна-чаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, роз-міру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначають-ся актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визнача-ються сторонами у самому договорі ).

Із доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором від 14 лютого 2007 року № б/н, з умовами якого він погодився, підписавши відповідну заяву.

Відповідно до положень постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18 доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її роз-мір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6 Положення про організа-цію оперативної діяльності у банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день опе-рацій. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про органі-зацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення опера-ційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національ-ного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_1 , надало суду заяву від 14 лютого 2007 року ( а. с. 21 ) про приєднання до Умов та пра-вил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», підписану особисто відпо-відачем; виписку про рух коштів за період з 14 лютого 2007 року по 13 березня 2023 року по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 ; розрахунок заборгованості, а також інші документи, із яких слідує, що позичальник отримав кредитні кошти, активно їх використовував завдяки виданій банком кредитній картці, частково пога-шав заборгованість. Тому апеляційний суд дійшов переконання, що об`єктивно існу-ють достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та викорис-тання відповідачем встановленого кредитного ліміту та про те, що сторони у письмо-вому вигляді погодили розмір відсотків, які АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на свою користь із позичальника-божника.

Верховний Суд у власній постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/ 19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямо-вані на виконання укладеного правочину, у тому числі приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину ( узятих учасниками правовідносин на себе конкретно визначених зобов`язань ).

Апеляційний суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» належними та допустимими доказами повністю доведені заявлені у суд позовні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_1 , зокрема, заборгованості за нарахованими відсотками.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному статтею 13 ЦПК України, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоря-джається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву банку, у якому ОСОБА_1 міг би викласти за наявності свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, відповідач не скористався, ним не оспорювався і, наразі, й на даний час не оспорюється факт отримання кредитних коштів, а також розмір розрахованої позикодавцем заборгованості. Відтак підстав у суду першої інстанції застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не було, як і не було підстав вважати, що відповідач не був ознайомлений із умовами кредитування, у тому числі і з розміром погодженої відсоткової ставки, що спростовується особисто підписаною ним 14 лютого 2007 року заявою до банку. Як убачається із матеріалів справи, судом першої інстанції не був належно і ретельно досліджений поданий позивачем належний і допустимий відпо-відний доказ та не зазначено в оскаржуваному рішенні правових аргументів на його спростування, тому помилково та безпідставно відмовлено у задоволенні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «біль-шої вірогідності». Відповідачем у цій справі не спростовано розмір наявної у нього заборгованості, заявлений до стягнення позивачем, тому висновки суду про недоведе-ність вимог у частині розміру заборгованості по відсотках є, як уже зазначалося, необ-ґрунтованими. За тих обставин, що кредитні кошти використовувалися відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської картки, з умо-вами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, про-те фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ КБ «При-ватБанк» не повертає, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсут-ність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасу-вання судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відпо-відній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рі-шенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду від 07 серпня 2023 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а саме у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 9351,47 гривні, із ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За таких обставин у зв`язку із задоволенням позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до норм статті 141, підпункту «в» пункту четвертого частини першої статті 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у цій справі, вважає за необхідне збільшити розмір судового збору, стягнутого із відповідача на користь позивача за подання останнім позовної заяви з 2186,09 гривень до 2684,00 гривень та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4026,00 гривень, сплачений за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О СТ А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року у частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 9351,47 гривні скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким таку позовну вимогу задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -ня, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комер-ційного банку «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредит-ними коштами у розмірі 9351,47 гривні ( дев`ять тисяч триста п`ятдесят одна гривня 47 коп. ).

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року у частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у суд першої інстанції із 2186,09 гривень до 2684,00 гривень ( дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп. ).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного това-риства комерційного банку «ПриватБанк» сплачений у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 4026,00 гривень ( чотири тисячі двадцять шість гривень 00 коп. ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський