Провадження №4-с/523/82/23
У Х В А Л А

"17" жовтня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «ОТП БАНК», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень та зобов`язання скасувати арешт, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та про зобов`язання вчинити дії, звернувся представник скаржника адвокат Розенбойм Юрій Олександрович.

В обґрунтування скарги представник зазначив, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень перебувало виконавче провадження, яке 29.12.2012 року було завершено на підставі п.9.ч.1.ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження, у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань грошових зобов`язань. Новий кредитор/стягувач підписав заяву, яка було нотаріально засвідчена щодо якої повідомив про повне виконання зобов`язань за кредитним договором. Разом з цим, не зважаючи на наявність заяви та повного виконання зобов`язань, арешт накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 згідно постанови ВП №34804061 від 25.10.2012 року не знято. Подальше існування арешту та заборони відчуження всього нерухомого майна скаржника/боржника за виконавчим провадженням є протиправним та таким, що порушує його права щодо власності.

На підставі викладеного представник заявника просить: зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт та оголошення заборони його відчуження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, разом з цим, на адресу суду надійшла заява від заявника щодо можливості розгляду справи за його відсутності та про підтримку заявлених вимог за скаргою (а.с.63-64).

Також, на адресу суду надійшла заява заінтересованої особи: ОСОБА_2 щодо можливості розгляду справи за її відсутності, згідно якої остання зазначила, що вимоги за скаргою вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с.61-62).

Заінтересовані особи: ПАТ «ОТП БАНК» та Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про час та місце слухання справи повідомлені (а.с.68,70) представники до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили, що відповідно не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Згідно із статтею 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду скарги за відсутності сторін, які повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини не явки суд не повідомили.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали скарги, встановивши факти і відповідні їм правовідносини суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Звертаючись до суду зданою скаргою заявник зазначив, що заявник/скаржник є власником нерухомого майна на яке накладено арешт та заборону його відчуження, заявник вказує, що виконавче провадження з примусового виконання судового рішення поставною від 29.12.2012 року на підставі п.9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» було повернуто стягувачу. Разом з цим, в подальшому, боржником в повному обсязі було виконано зобов`язання за кредитним договором, та відповідно боржник здійснив погашення заборгованості новому кредитору, що відповідно підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 26.12.2022 року про повне виконання зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з викладеним заявник просить скаргу задовольнити.

Судом встановлено, відповідно до листа Управління з забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області відділу Примусового виконання рішень Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавче провадження 29.12.2012 року завершене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.44).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», (станом на 2012 рік) - виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково - повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2011 року, позовні вимоги ПАТ «ОТП БАНК» було задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитом у сумі 4715471,57 грн., заборгованість за відсотками 238341,78 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 435719,91 грн., та з ОСОБА_1 на користь «ОТП Банк» судових витрат у сумі 910 грн.

Відповідно до відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в період з 18.10.2012 року по 29.12.2012 рік на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 34804061 з примусового виконання рішення суду у справі № 2-3265/11. Постановою від 29.12.2012 року виконавче провадження завершене на підставі п.9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до п.2 розділу ХІ Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік (а.с.44).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13227405, реєстрація: 09.11.2012 року за № 13227405 реєстратор: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» підстава: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 34804061 від 25.12.2012 року Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 . Об`єкт обтяження: визначене майно, все нерухоме майно. Власник: ОСОБА_1 (а.с.42-43).

Судом встановлено, що 24 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги №24/06/16, на підставі якого новий кредитор набув всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-SME/500/069/2007 від 29 листопада 2007 року (а.с.19-23).

В подальшому, 11 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандрат» було укладено договір факторингу №11/04/18-ДГ, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандрат» набуло всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-SME/500/069/2007 від 29 листопада 2007 року.

В подальшому, 13 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандрат» та ОСОБА_4 було укладено договір відступлення права вимоги №11.08.18-УФС, на підставі якого новий кредитор набув всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-SME/500/069/2007 від 29 листопада 2007 року (а.с.26-27).

В подальшому, 10 лютого 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором кредиту №CL-SME/500/069/2007 від 29 листопада 2007 року, на підставі якого новий кредитор набув всі права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-SME/500/069/2007 від 29 листопада 2007 року (а.с.28-29).

Тобто, з огляду на матеріали справи, новим кредитором за вказаним кредитним договором, відповідно до договору про відступлення прав вимоги є ОСОБА_5 .

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 26 грудня 2022 року ОСОБА_5 засвідчив, що всі зобов`язання стосовно кредитного договору №CL-SME/500/069/2007 від 29 листопада 2007 року, ОСОБА_1 повністю виконані. Кредитор не має будь-яких претензій майнового та немайнового характеру стосовно виконання зобов`язань (а.с.25).

Судом також встановлено, що 29 травня 2023 року ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від по справі №523/6944/23 було скасовано арешт та заборону відчуження майна, накладені на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 вересня 2013 року у ВП №39449686, відкритого з метою примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-3265/11.

Крім іншого, судом встановлено, про неможливість надання копії постанови про накладення арешту на все майно ОСОБА_2 у виконавчому провадження №34804061, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання у відповідності до положень наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби».

За нормами ч.1 ст.74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника державним виконавцем:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Наявність протягом тривалого часу (10 років) нескасованого арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На це вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Таким чином, законодавство не передбачає підстав для зняття арешту та заборони відчуження державним виконавцем у зв`язку з виконанням боржником боргових зобов`язань після повернення виконавчого листа стягувачу з правом повторного його пред`явлення до виконання, а може бути знятий лише за рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 зазначено, що «згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г сказано, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року усправі № 263/1468/17 зазначено, що «у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, та враховуючи висновки викладені в Постановах Верховного Суду та, на підставі належним чином оцінених доказів, судом вставнолено, щовиконавчий лист був повернутий стягувачу з підстав п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції 2012 року), при цьому, законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, виконавець, який виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, або інша посадова особа державної виконавчої служби вже позбавлені права вчиняти будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання та за обставин, коли стягувачем виконавчий лист повторно не пред`являвся, а при зверненні до суду боржником не порушувалося питання щодо визнання незаконними або скасування постанов державного виконавця.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розглядаючи скаргу на бездіяльність головного державного виконавця, суд виходить з того, що спірні правовідносини виникли між сторонами в період дії ЗУ «Про виконавче провадження» 2012 року, а відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме норми закону, що діяв на час виникнення відносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження, та власником майна, на яке державним виконавцем накладено арешт та заборону відчуження, то питання про відновлення її прав як власника майна має бути вирішено у порядку у порядку розділу VII ЦПК України.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що боржником сплачено заборгованість за кредитним договором підстав для обтяження майна не має. Виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання, тому арешт і заборона відчуження майна підлягають скасуванню судом.

Керуючись ст.ст.247, 260, 261, 447, 451 ЦПК України ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: ПАТ «ОТП БАНК», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень та зобов`язання скасувати арешт задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження майна, накладені на все майно ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 жовтня 2012 року у ВП № 34804061, відкритого з метою примусового виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-3265/11.

Ухвала набирає законної сили після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Повна ухвала суду складена 23.10.2023р.

Суддя: