Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвокатки Сидоренко Тетяни Володимирівни про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

18.10.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва до відповідачки ОСОБА_2 з позовом про стягнення погашених кредитних зобов`язань у порядку поділу майна подружжя.

20.10.2023 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

26.10.2023 року представник позивача - адвокатка Сидоренко Т.В. надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах суми стягнення 420 317,43 грн.

В обґрунтування заяви щодо необхідності застосування заходу забезпечення посилається на те, що 22.09.2007 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 .

До реєстрації шлюбу сторони справи у фактичних шлюбних відносинах не перебували. Фактично шлюбні відношення припинені з липня 2015 року.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.10.2016 року у цивільній справі № 490/8147/16 шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Рішення суду набрало законної сили.

27.01.2015 року між позивачем, з однієї сторони та ПАТ КБ «ПриватБанк», з другої сторони укладений кредитний договір № NKH0GІ.

Цільове призначення кредиту купівля квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов кредитного договору банк перерахував на рахунок позивача грошову суму в розмірі 499 000,00 грн., що на момент отримання кредиту еквівалентно 31 383,65 доларів США.2

27.01.2015 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал», з однієї сторони та позивачем, з другої сторони укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу посвідчений 27.01.2015 року Нікітіним Р.В., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за

№ 40.

Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2015 року, номер запису про право власності 8510181.

Квартира АДРЕСА_1 є спільним майном колишнього подружжя позивача та відповідача. Позивач є титульним власником нерухомого майна.

27.01.2015 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № NKH0GІ від 27.01.2015 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк», з однієї сторони та позивачем, з другої сторони, укладений договір іпотеки № NKH0GІ.

Договір іпотеки посвідчений 27.01.2015 року Нікітіним Р.В., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 44.

Предмет іпотеки - вищевказана квартира.

При укладенні кредитного договору № NKH0GІ від 27.01.2015 року відповідачкою надана згода на укладення вказаного кредитного договору, отримання кредитних коштів та їх використання відповідно до умов кредитного договору.

Таким чином, відповідачкою прийнято на себе зобов`язання виконання умов кредитного договору.

Крім того, 27.01.2015 року між позивачем, відповідачкою, з однієї сторони та ПАТ КБ «ПриватБанк», з другої сторони укладений договір поруки № NKH0GІ/1.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з договором про іпотечний кредит перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків тощо (п. 3.1 договору поруки). Відповідно до п. 3.2 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідачка участі у виконанні умов кредитного договору щодо сплати заборгованості не приймала.

З осені 2015 року відмовилася від виконання обов`язків поручителя по кредитному договору.

Згідно довідки банку від 06.09.2023 року про виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.01.2019 року позивачем умови кредитного договору виконані в повному обсязі.

Позивачем одноособово сплачено 499 000,00 гривень, що еквівалентно 31 383,65 доларів США (тіло кредиту), 341 634,86 грн. (відсотки за умовами кредитного договору).

Загальна сума сплачених позивачем кредитних зобов`язань 840 634,86 грн.

Внаслідок придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами ст. 544 ЦК України.

Право відповідачки на 1/2 частину спірної квартири кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цього нерухомого майна. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Таким чином, зазначений кредитний договір створив обов`язки щодо повернення кредиту і для відповідачки, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 420 317,43 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачки з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 3,4 ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також судом враховано, що відповідно до усталеної прецедентної практики ЄСПЛ , напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача , на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наявність майнового спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, суд приходить до висновку, що вимоги про забезпечення позову підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах суми стягнення 420 317,43 грн., оскільки наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову саме може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду , або неможливо буде взагалі ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст.149-151 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача -адвокатки Сидоренко Т.В. про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в межах суми стягнення 420 317,43 грн.

Копію ухвали негайно надіслати Центральному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) для виконання, а також позивачу ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 - для пред`явлення до виконання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. А. Гуденко