Єдиний унікальний номер 229/7156/19
Номер провадження № 2/229/163/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі: головуючого -судді Гонтар А.Л.

при секретарі Білик О.А.

Тертичної Г.І.

Чирватюк В.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дружківського міського нотаріального округу Миросєді Валентина Миколаївна про визнання заповіту та довіреності недійсним,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 20 листопада 2019 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дружківського міського нотаріального округу Миросєді Валентина Миколаївна про визнання заповіту та довіреності недійсним.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 тривалий час, починаючи з 2012 року до моменту смерті, часто хворів сирцево-судинними захворюваннями, цукровим діабетом, переніс інфаркт, інсульт. 28 вересня 2017р. ОСОБА_5 був зроблений заповіт на ім`я ОСОБА_3 . Крім того, 21 лютого 2018р. ОСОБА_5 була видана довіреність на ім`я ОСОБА_3 . Вважає, що при складанні та підпису вищезазначеного заповіту та довіреності ОСОБА_5 останній, з огляду на вищевказані захворювання, знаходився у такому стані, який призводить до дефектів у формуванні його внутрішньої волі та його справжнього волевиявлення, фактично він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Просить суд визнати недійсним заповіт та довіреність.

26 листопада 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 26 грудня 2019 року (т. 1 а.с.17-18).

26 грудня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 11 лютого 2020 року (т. 1 а.с.23-24).

20 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_3 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що з позовними вимогами вона не погоджуєтся. Її чоловік ОСОБА_5 був учасником (засновником) ТОВ "Контакт", та йому належало 26% статутного капіталу цього товариства.

За життя, 21 лютого 2018 року, він на її ім`я видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Миросєді В.М. Згідно цієї довіреності їй були надані повноваження представляти інтереси ОСОБА_5 з усіх питань, що стосуються його як засновника ТОВ "Контакт", в тому числі представляти його інтереси на загальних зборах товариства з правом голосування по всім питанням порядку денного, підписувати протоколи та інші установчі документи, а також надано право продати за своїм розсудом належну йому частку у статутному капіталі ТОВ "Контакт".

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсною спірної довіренності від 21 лютого 2018 року не підсудна Дружківському міському суду, а повинна розглядатися господарським судом, як вимога у корпоративному спорі.

28 вересня 2017 року ОСОБА_5 зробив заповіт. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миросєді В.М. За цим заповітом все майно ОСОБА_5 заповідане їй.

У 2012 році ОСОБА_5 переніс ішемічний інсульт. Після проведеного курсу лікування та реабілітації його стан було відновлено. Він мав певні порушення мови та координації рухів, однак перебував у ясному розумі, чітко викладав думки, його воля жодним чином не була пригнічена.

Протягом 2012-2019 років він постійно проходив курси обстеження та лікування. З вересня 2018 року його стан погіршився - він не здатен був самостійно переміщатись, хоча і перебував при свідомості, спілкувався з зусиллям.

У позовній заяві позивач зазначає, що при складанні заповіту ОСОБА_5 у зв`язку з перенесеними захворюваннями знаходився у стані, який призводить до дефектів у формуванні його внутрішньої волі та його справжнього волевиявлення, фактично не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Разом з тим додані до позовної заяви копії медичних документів жодним чином не підтверджують цього. Ці документи лише фіксують факти проходження ОСОБА_5 курсів обстежень та лікувань.

При цьому жоден з наданих доказів не стосуєть безпосердньо періоду складання заповіту - 28 вересня 2017 року.

Крім того, твердження позивача не відповідають фактичним обставинам та позиції самого ж ОСОБА_1 , яку він висловлював по іншій справі.

Так, господарським судом Донецької області розглянута справа № 905/1134/19 за її позовом до державного реєстратора, ТОВ "Контакт", ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Контакт".

ОСОБА_1 , як директор ТОВ "Контакт", надав до господарського суду відзив на цю позовну заяву. Серед іншого, у цьому відзиві, він зазначає, що після перенесеної хвороби ОСОБА_5 займався веденням господарської діяльності товариства, приймав участь у загальних зборах, недієздатним не визнавався. До цього відзиву в якості доказів були додані заяви свідків, посвідчені нотаріально.

Згідно заяви свідка ОСОБА_1 -і 15 квітня 2019 року та 22 травня 2019 року відбулися загальні збори ТОВ "Контакт", в яких приймав участь ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_1 заявляє: "...можу твердо стверджувати про те, що ОСОБА_5 потягом 2019 року був у повному розумі міг самостійно висловлювати думку до останнього дня. Я особисто з ним вирішував питання, що стосуються господарства, радився з виробництва на підприємстві, виконував його розпорядження та інше." Ці свої свідчення ОСОБА_1 неодноразово підтвердив безпосередньо у засіданнях господарського суду.

Також до вказаного відзиву на позов були додані нотаріально засвідчені заяви свідків ОСОБА_7 (доньки померлого ОСОБА_5 ) та ОСОБА_5 (брата померлого ОСОБА_5 ), з яких також вбачається, що ОСОБА_5 протягом 2012-2019 років приймав участь у керівництві ТОВ "Контакт", спілкувався з рідними, та не виявляв ознак, які б могли свідчити про неможливість вільного виявлення ним своєї волі.

Вказані документи були надані ТОВ "Контакт" та ОСОБА_1 до господарського суду Донецької області в ході розгляду справи № 905/1134/19.

Крім того, той факт, що на момент складання та підписання заповіту ОСОБА_5 перебував у стані який призводить до дефектів у формуванні його внутрішньої волі та його справжнього волевиявлення, фактично не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, може бути спростований свідками.

ОСОБА_5 у встановленому порядку недієздатним не визнавався, його дієздатність не обмежувалась. В період часу, коли було складено заповіт, він своїми діями міг набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також був здатний своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У позовній заяві та наданих позивачем доказах жодним чином не доводиться неспроможність ОСОБА_5 в момент вчинення правочину (складання заповіту) розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (т. 1 а.с.43-46).

04 травня 2020 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про проведення судово-медичної експертизи (т.1 а.с.104-105).

05 травня 2020 року відповідачем ОСОБА_3 у судовому засіданні надано заперечення на клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судово-медичної експертизи та надано клопотання про витребування доказів. Відповідач просить витребувати у Державному закладі "Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр МОЗ України" (85110, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. О.Невського, буд. 14) медичну картку ОСОБА_5 . Також просить залучити медичну картку ОСОБА_8 до матеріалів справи та направити її експерту для дослідження при проведенні експертизи (т. 1 а.с.108-110).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 06 травня 2020 року призначено судово-психіатричну експертизу по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та довіреності недійсним. Проведення експертизи доручено експертам КЛП "Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов"янськ", що знаходиться за адресою: Донецька область м. Слов"янськ вул. Заводська, 2. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Встановлено строк для проведення експертизи до 06 червня 2020 року (т.1 а.с.115-120).

Ухвалою Дружківського міського суду від 16 червня 2020 року у зв`язку із витребуванням 06 травня 2020 року у Державного закладу "Науково-практичний медичний реабілітаційно-діагностичний центр Мiнiстерства охорони здоров`я України" медичної картки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надійшла до суду 10 червня 2020 року, суд вважає за необхідне, поновити провадження по справі та продовжити строк для проведення судово-психіатричнної експертизи по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту та довіреності недійсним, до 07 липня 2020 року (т. 1 а.с.127-130).

22 грудня 2020 року до суду після виконання повернуто матеріали провадження та наданий висновок судово-психіатричної експертизи № 78 відносно ОСОБА_5 , 1951 року народження (т. 1 а.с.133-160).

15 січня 2021 року ухвалою Дружківського міського суду провадження по справі було поновлено та справу призначено до судового розгляду на 01 люте 2021 року (т. 1 а.с.163-165).

26 березня 2021 року представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про витребування додаткових доказів.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 березня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання про витребуваня доказів (т.1 а.с. 189-293).

27 квітня 2021 року у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Дружківського міського суду від 27 квітня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувані додаткові документи, як докази (т.2 а.с.9-13).

01 липня 2021 року у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Дружківського міського суду від 02 липня 2021 року було призначено повторну судово-психіатрічну експертизу та провадження по спраі зупинено (т.2 а.с. 41-47).

02 грудня 2021 року до Дружківського міського суду надано висновок судово-психіатричного експерта № 59 від 05 жовтня 2021 року (т.2 а.с.49-72).

Ухвалою Дружківського міського суду від 02 грудня 2021 року провадження по справі було поновлено та справу призначено на 27 січня 2022 року (т.2 а.с.73).

26 січня 2022 року представником відповідача до суду було надано висновок фахівця від 21 січня 2022 року, відповідно до якого висновок судово-психіатричного експерта від 05 жовтня 2021 року № 59 не є науково обґрунтованим (т.2 а.с.80-87).

У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що він вважає, що батько на час підписання заповіту та довіреності не усвідомлював своїх дій та не міг в повному обсязі їми керувати. Тому слід визнати недійсним заповіт та довіреність.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги свого довірителя.

Відповідач ОСОБА_3 не визнала позовні вимоги та пояснила, що ОСОБА_5 у 2012 році переніс інсульт. В грудні 2012 року він вже тримав в руці кухоль та все робив лівою рукою. Правою рукою він не міг писати. Перший тиждень після інсульту у нього була незв`язана мова, а потім він почав нормально розмовляти.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав доводи свого довірителя.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, вивчивши письмові докази по справі, суд зробив висновок, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом № 960 від 13 серпня 2019 року (т1. а.с. 6 ).

21 лютого 2018 року ОСОБА_5 надав довіренність ОСОБА_3 представляти його інтереси, дана довіренність була посвідчена приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М. т. 1 (а.с.7)

Згідно з заповітом від 28 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М. усе належне йому майно, ОСОБА_5 заповів ОСОБА_3 (т.1 а.с.8)

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Позивач просить визнати заповіт, складений 28 вересня 2017 року недійсним, вказуючи на те, що батько знаходився у такому стані, який призводить до дефектів у формуванні його внутрішньої волі та його справжнього волевиявлення, фактично він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

На підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Саме до такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 17 серпня 2012 року та 19 березня 2014 року.

Під час розгляду справи, суд не встановив факту неспроможності ОСОБА_5 в момент укладення оспореного заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " передбачено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до висновку судово-психітричного експерта № 78 від 22 вересня 2020 року вказано, що необхідно зазначити, що дослідження проводилось в умовах відсутності можливості встановлення експертами індівідуально-психологічних особливостей, особистого трактування події при безпосередньому контакті з підекспертним. Анамнез захворювання, аналіз матеріалів взято з матеріалів цивільного провадження, медичної документації.

Таким чином, з матеріалів цивільного провадження та медичної документації видно, що ОСОБА_5 , 1951 року народження, протягом багатьох років страждав на гіпертоничну хворобу, ішемічну хворобу серця, церебральний атеросклероз. У 2012 році гіпертоничний кріз ускладнився ГНМК з неврологічними порушеннями у формі геміпорезу, моторної афазії, вестибулярних порушень, з приводу чого лікувався стаціонарно, діагностовано цукровий діабет 2 тип. Спостерігався неврологами з даного приводу, проводились реабілітаційні заходи. Медична документація щодо спостереження неврологами малоінформативна щодо відображення психічного стану підекспертного (т.1 а.с.134-160).

05 жовтня 2021 року була проведена повторна судово-психіатрична експертиза № 59, відповідно до якої вказано, що ОСОБА_5 на момент складання заповіту, посвідченого 28 вересня 2017 року, виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок перенесеного інсульту у 2012 році, дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атероскрерозу) з психоорганічним синдромом, вираженими когнітивними та емоційно-вольовими розладами.

ОСОБА_5 на момент складання довіреності, посвідченої 21 лютого 2018 року, виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок перенесеного інсульту у 2012 році, дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атероскрерозу) з психоорганічним синдромом, вираженими когнітивними та емоційно-вольовими розладами.

За своїм психічним станом ОСОБА_5 на момент складання заповіту 28 вересня 2017 року та довіренності 21 лютого 2018 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Виявлені у ОСОБА_5 ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок перенесеного інсульту у 2012 році, дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атероскрерозу) з психоорганічним синдромом, вираженими когнітивними та емоційно-вольовими розладами, позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення правочинів 28 вересня 2017 року та 21 лютого 2018 року (т.2 а.с.49-71).

Суд, зауважує на те, що у висновку судово-медичного експерта № 59 від 05 жовтня 2021 року вбачається неповнота обґрунтування наявності ознак органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок перенесеного інсульту у 2012 році, дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атероскрерозу) з психоорганічним синдромом, вираженими когнітивними та емоційно-вольовими розладами, що позбавляло ОСОБА_5 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення правочинів 28 вересня 2017 року та 21 лютого 2018 року.

У судовому засіданні приватний нотаріус Дружківського міського нотаріального округу Миросєді В.М., пояснила, що до нотаріальної контори ОСОБА_5 прийшов самостійно. Піднімався самостійно по сходам. На усі її питання він відповідав та знаходився у повної свідомості. Вона у нього запитала що та кому він заповідає. Він відповів, що лише дружині. ОСОБА_5 знаходився у її кабінеті та при цьому ніхто не був присутній. Після інсульту він казав та ходив повільно. Його адекватність не викликала у неї сумніву. Свідків не викликали на складання заповіту, оскільки це здійснюється за бажанням клієнта. Під час складання заповіту ОСОБА_5 писав лівої рукою, раніше він писав правою рукою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є лікар невропатолог. ОСОБА_5 був її клієнтом один раз. Вона його не лікувала. За весь час вона бачила його тричі. До 2014 року ОСОБА_5 лікувався у лікаря кардіолога. В той час у нього були остаточні явища ішемічного інсульту. З 2000 року, вона займається приватною практикою та оглядала ОСОБА_5 приблизно в 2014 році або пізніше. В третій раз вона його бачила, коли він вже помирав. До неї прийшов ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 , щоб з`ясувати , чи потрібно йому медікоментозне лікування та санатарно-курортне. Коли вона з ним спілкувалась у другий раз стан його здоров"я був гірше, чим раніше. Питання про реабілітацію вирішилось позитивно. Коли вона спілкувалась із ОСОБА_5 у другий раз інтелект його вже страждав. Коли людина переносить інсульт, як наслідок інсульту погано працює рука, нога, погана мова. Знижуються інтелект. Коли його привів син, вона спілкувалась з ним та стан його здоров`я погіршився. Зниження інтелекту було відсотків на 50, а то і більше. Третій раз, це вже була дитина, яку привели за руку. Когнітивний дефіцит- це зниження інтелекту - це дуже впадало в очі, настільки, що її це збентежило.

Свідок ОСОБА_5 , пояснив у судовому засіданні, що він є рідним братом ОСОБА_5 , в 2012 році ОСОБА_5 переніс інсульт, після чого у нього був поганий стан здоров`я, в той же день він зламав руку. Поступово його стан здоров`я погіршувався, всі гірше та гірше. Він відвідував його у неділю та і серед тижня також. Вони є сусідами, він мешкає на сусідній вулиці від брата. Коли він відвідував брата, то в основному казав він, а брат в основному плакав. В 2018 році другого січня, вони прийшли на день народження брата. Прийшли він з дружиною та ще один брат з дружиною. ОСОБА_5 не було за столом, потім його ОСОБА_3 принесла на руках та посадила за стіл. Він не впізнав його дружину. Посидів за столом хвилин десять, а потім дружина його віднесла. Она його носила на плечах. І так протягом двох років. Самостійно він не міг пересуватися. Він приходив до нього в осені 2017 року, дружина його виносила в альтанку. Він з ним розмовляв, ОСОБА_5 щось пам`ятав, щось не пам`ятав. Коли було холодно, він знаходився у кріслі перед телевізором. У нього був страшний стан, волосся дибки, неголений, він його спитає, чому він неголений, брат мовчки волосся рукою пригладить та мовчить. У 2017-2018 році у ОСОБА_5 були провали пам`яті, він не міг самостійно ходити, відповідач його носила, він міг лише кивати, посміхнутися, заплакати. З 2017-2018 року, він перестав його розуміти. ОСОБА_5 його завжди впізнавав, мог кивком відповідати, або просто посміхнутися та глянути страшними очами. З 2017 року він перестав розуміти брата. Про те, що складено заповіт йому не було відомо. В діяльності підприємства брат приймав участь до 2014 року.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_5 рідний брат її чоловіка. В 2012 році у нього був інсульт. Відразу йому не була надана допомога. Потім вже ОСОБА_3 привезла до нього лікаря. Коли в 2018 році вони прийшли до ОСОБА_11 у гості, ОСОБА_5 вже не впізнавав нікого. Навіть був випадок, це було холодно листопад або жовтень 2017 року, коли ОСОБА_3 пішла до крамниці, а ОСОБА_5 залишився у машині. Він зачинив машину зсередини та не міг її відкрити. Вона ходила за ключами додому. Вона не була присутня при цьому, але їй про це розповіла ОСОБА_3 . Після інсульту вони купили тренажери, але ОСОБА_5 так на них і не сів. У ОСОБА_5 останній час була погана пам`ять, він весь час плакав. В 2019 році вони рідко спілкувались. Приходили в гості у вихідні дні. Він сидів в альтанці. Щось у нього спитаєш, чи він пам`ятає, він плечима рухає. Заплаче та лягає відпочивати. На його день народження вони приходили кожний рік 02 січня. Права рука не працювала, лівої рукою він не міг підняти кухоль. У 2017 році він перестав самостійно рухатись у листопаді або жовтні місяці. Останнім часом він завжди плакав.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що у він є рідним братом ОСОБА_5 . Після перенесеного у 2012 році інсульту у нього була затримка мови. Перші декілька місяців він себе нормально відчував. В 2019 році його вже годували, поїли з ложечки.

Свідок ОСОБА_7 пояснила у судовому засіданні, що вона є рідною донькою ОСОБА_5 . Її батька ОСОБА_5 переніс інсульт. З початку 2017 року, кінець 2016 року його стан здоров`я погіршився. Він усе забував, не міг згадати свою онуку. ОСОБА_12 втомлювався та засинав у кріслі. Вона приходила до нього кожні вихідні. Забирала його до себе, додому. Її діти постійно знаходились у ОСОБА_5 . Коли вона приходила до нього у гості, то він завжди сидів у кріслі, у одному і тому ж положенні. Він не міг самостійно ходити, пересуватися. Коли вона розповідала про онуків, він починав плакати. У нього був байдужий погляд, їй здається, що він нічого не розумів. Відвідувала вона його в основному із чоловіком та донькою. З початку 2017 року з ним вже неможливо було спілкуватися. На запитання він відповідав впапад і не впапад. Взагалі у нього був втомлений стан, хворобливий. Весь час він плакав. Вона питала його, чи все у нього гаразд, він кивав, що все гаразд. До кінця 2016 року його мова була зрозумілою, він сам пересувався. Він казав, що усі акції підприємства він віддасть онуку. Вона не мала можливості залишитися з батьком на одинці, оскільки відповідач завжди була рядом, їй приходилось казати батькові на саме вухо, щоб обговорити особисті справи.

Свідок ОСОБА_13 , у судовому засідання пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_14 , зятем ОСОБА_5 . Останнім часом ОСОБА_5 онука ОСОБА_15 впізнавав, а онуку ОСОБА_16 - не впізнавав. Стан його здоров`я був поганий. Він знаходився постійно біля телевізору. Намагався, щось сказати, але не міг та махав рукою. У холодний час року, він знаходився перед телевізором, намагався щось казати, але коли не виходило - він плакав. Не завжди його впізнавав. Він ОСОБА_5 бачив на підприємстві "Контакт", в 2016 році він ще ходив. На початку 2017 року, кінець 2016 року з ним вже неможливо було спілкуватися. У серпні 2016 року, він ще з ними їздив до онука у м. Харків на присягу.

Свідок ОСОБА_17 пояснила у судовому засіданні, що вона є сусідкою ОСОБА_11 . ОСОБА_5 та ОСОБА_3 разом залишили роботу на підприємстві. ОСОБА_5 постійно допомагав відповідачці по господарству. Поливав у городі, саджав рослини аж до кінця 2018 року. Він самостійно виходив, ходив у парк. Спочатку з його станом здоров`я було усе гаразд, а потім ставало все гірше та гірше. Вона часто приходила у гості до ОСОБА_11 , у них завжди було прибрано. Один раз вона бачила, як приходили діти ОСОБА_5 - позивач та його сестра. Вона не вважає, що ОСОБА_5 був ненормальний. Вважає, що до 2017 року він ще працював на підприємстві. Пізно по осені в 2018 році вона приходила до ОСОБА_11 . Бачила, як дочка прийшла до батька. Вона привіталась з ним, він їй помахав у відповідь. Він жартував. Вона з ним спілкувалась. Перед смертю він тиждень лежав. До цього він нормально розмовляв, лише тихо. До нього брат з дружиною приходив. Коли ОСОБА_18 їхала, вона по господарству тварин годувала - собачку, кішку. Відповідач постійно викликала лікарів до ОСОБА_5 , купувала ліки. Один раз на місяць відповідач викликала для профілактики ОСОБА_5 лікарів. Вона бачила, як приїжджала швидка допомога. Вона допомагала ОСОБА_19 , коли йому вже було тяжко ходити, вважає, що це було у 2019 році.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що є лікарем. ОСОБА_5 звернувся до неї у 2012 році, у нього був ішемічний інсульт. Крім того, було виявлено цукровий діабет. Він був адекватен. Хворий потребував постійний догляд, оскільки не міг сам пересуватися. Усі скарги він висловлював самостійно. Дільничним невропатологом у ОСОБА_5 була вона. Погіршення стану його здоров`я відбулось з 2018 року, почав хворіти, відбулось погіршення із переміщенням. З дружиною на прийом він приходив до 2016 року. У 2018 році почав підніматися цукор. Звіт своїм діям він віддавав повністю. З початку захворювання ОСОБА_5 проходив лікування у м. Донецьк. На огляд до неї його приводила дружина. Також вона приїжджала додому тричі або чотири рази, за викликом. Це відбувалось у останні роки. Медакоментозную терапію він приймав на дому. Також він був на обліку у ендокринолога із цукровим діабетом. Спостерігався гетопорез - зниження сили.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що вони з родиною ОСОБА_11 спілкуються протягом тривалого часу. Він відвідував його наприкінці 2018 року, ОСОБА_5 відчував себе добре. Він даже не думав, що він так раптово помре. До останнього часу ОСОБА_5 вів себе нормально. З ОСОБА_5 він спілкувався спочатку по виробничим питанням до 2018 року. При спілкуванні ОСОБА_5 адекватно міркував. Ні на що не скаржився. В 2016 році один раз на квартал, він був у них в гостях. Останнім часом ОСОБА_5 насилу ходив. Без палиці не міг ходити. Він тягнув ногу, щось у нього було з ногою.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_11 . Їй відомо, що ОСОБА_5 перехворів у 2012 році. Поступово його стан здоров`я погіршувався. В 2017 році він відчував себе ще нормально. Їй відомо, що вони їздили відпочивати у м. Святоргірськ, Крим. Його реакція була на все адекватною. Наприкінці 2017 року він став рідше виходити на вулицю. Вона бачила, що до нього і лікар приїжджала, і швидка допомога. Їй відомо, що в серпні 2018 року приїзджав лікар. В 2018 році викликали швидку допомогу. В лютому 2018 року лікар була і швидку викликали. Лікар жінка приходила. Він самостійно ходив, нормально розмовляв, хромав на праву ногу.

Аналізуючи, усе вищезазначено, суд вбачає таке.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, але у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц; від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц; від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15 зазначається, що розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

При цьому підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише встановлення абсолютної неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, суд робить висновок про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту, з огляду на відсутність доказів, що підтверджують абсолютну неспроможність спадкодавця ОСОБА_5 у момент складання і підписання ним заповіту усвідомлювати значення своїх дій та неможливість керувати ними.

Показання свідків, надані у судовому засіданні, та інші встановлені судом обставини, суперечать висновкам судово-психіатричної експертизи від 05 жовтня 2023 року № 59, проведеної Державною установою "Науково-дослідного інституту психіатрії МОЗ України" про те, що ОСОБА_5 у період підписання заповіту (28 вересня 2017 року) та довіреннсті (21 лютого 2018 року) не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, був позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення правочинів 28 вересня 2017 року та 21 лютого 2018 року.

Так допитані у судовому засіданні нотаріус ОСОБА_23 , свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , які були сусідами померлого, свідок ОСОБА_21 , який підтримував дружні стосунки з родиною ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_20 лікар невропатолог, вони спостерігали за життям ОСОБА_5 , та вказивали на те, що будь-яких порушень психіки у ОСОБА_5 вони не помічали, чоловік був щирим та приємним. Дійсно, останім часом стан його здоров`я погіршився, але це не впливало на його розумову діяльність, крім того, відбувалось вже з кінця 2018 року.

Крім того, суд критично відноситься до показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , оскільки вони є близькими родичами позивача ОСОБА_1 , раніше, під час розгляду справи у господарському суді, давали інші протилежні покази ( ОСОБА_7 (т.1 а.с.53), ОСОБА_5 (т. 1 а.с.54) та зацікавлені в результаті судового розгляду, оскільки свідок ОСОБА_7 безпосередньо пояснювала у судовому засіданні, що раніше батько обіцяв переписати акції на онука її сина.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із змісту рішення Господарського суду Донецької області від 13 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора виконавчого комітету Дружківської міської ради Донецької області, ТОВ "Контакт", ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників, оформленого протоколом № 7 від 22 травня 2019 року, скасування державної реєстрації змін, встановлено таке:

1."суд звертає увагу, що протокол загальних зборів фіксує факт проведення, хід загальних зборів, прийняття рішень і вирішення питань порядку денного. В протоколі відображається хід і результат голосування присутніх на зборах з кожного питання порядку денного. В протоколі зазвичай відображається дата та місце проведення загальних зборів, перелік учасників присутніх на них та результат голосування.

Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Контакт" №7 від 22.05.2019 на зборах присутні 3 учасника товариства, що володіють в сукупності 75 % голосів: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Разом із тим, у вказаному протоколі не зазначено місце проведення загальних зборів"- (т.2 а.с.179).

2." Відповідач 2 під час розгляду даної справи наполягав на тому, що ОСОБА_5 самостійно приймав участь у загальних зборах учасників, займався веденням господарської діяльності товариства. Зокрема, відповідач 2 зазначав про те, що твердження позивача про те, що ОСОБА_5 після ішемічного інсульту у 2012 році став погано ходити та розмовляти не відповідає дійсності, на підтвердження чого надав не засвідчені належним чином копії заяв свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 та ОСОБА_5 " (т.2 а.с.180).

Дане рішення суду набрало чинності і не скасовано.

Будь-яких даних щодо перебування ОСОБА_5 під опікою чи піклуванням інших осіб, використання ним послуг представництва матеріали справи не містять.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності у заповідача психічної хвороби не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним.

Більш того, у судовому ззасіданні не було встановлено факту наявності у заповідача психічної хвороби.

З огляду на викладене, підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вимоги позивача не доведені в судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючись ст.,ст. 4,10,11,12,13,76,77,78,79,80,81,133,258,263,264,265,267,268 ЦПК України, ст. 203, 225,1233,1235,1247, 1257 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними ", суд

В И Р І Ш И В :

в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дружківського міського нотаріального округу Миросєді Валентина Миколаївна про визнання заповіту та довіреності недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 31 жовтня 2023 року.

Суддя: А. Л. Гонтар