Ленінський районний суд м. Полтави
Провадження № 2/553/728/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 жовтня 2023 року м. Полтава
Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Зубань Н.Л., позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із вказаним позовом до Харківської міської ради, в якому прохає визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що вона є рідною донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якої залишилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_2 . На момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проте фактично з 2011 року до моменту смерті проживала разом із донькою у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
За заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Бондаренко Ю.В. була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 68849542, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено з причин відсутності підтвердження спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки їх місце проживання було зареєстровано за різними адресами.
Інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину відсутні. ОСОБА_1 продовжує проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Посилаючись на наявність перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, з метою захисту свої прав ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування після померлої матері ОСОБА_3 .
Провадження у справі було відкрито за ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2022.
Згідно з ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжено.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, Комінтернівського районного суду м.Харкова визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.
На підставі вказаного розпорядження, за актом приймання-передавання справ від 09.09.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла вказана справа за цивільним позовом ОСОБА_1 .
За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.02.2023 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Ю.В. належно засвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .
Витребувані докази надійшли на адресу суду 20.03.2023.
Представником позивача в межах здійснення підготовчого провадження подано заяву про зміну предмету позову, в якій зазначаючи про те, що передумовою для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, є встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прохає: визнати факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , як спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.07.2023 підготовче провадження у справі було закрито, з призначенням до розгляду по суті вимог.
В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини.
ОСОБА_1 пояснила, що вона разом із матір`ю ОСОБА_3 з 2011 року постійно спільно проживали у квартирі АДРЕСА_2 . Але оскільки померла ОСОБА_3 на момент смерті була зареєстрована за іншою адресою, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено.
Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, причини не прибуття в судове засідання представника не повідомив.
Виходячи із змісту ст.ст.223,280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
За таких обставин, враховуючи, що належно повідомлений відповідач повторно не з`явився в судове засідання, відзиву не подав, і будь-яких клопотань ним заявлено не було, беручи до уваги згоду позивача, суд дійшов висновку про проведення заочного розгляду справи, про що в судовому засіданні постановив відповідну ухвалу.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, показання свідка, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.
Позивач у справі ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові, її батьками у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.7,13).
Місце проживання позивача починаючи з 31.03.2015 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на квартиру АДРЕСА_2 , згідно із інформаційною довідкою №290303048 (а.с.11), на підставі договору довічного утримання №1-1422 від 28.10.2000, зареєстровано за ОСОБА_3 . За внесеними до Реєстру прав власності відомостями, рішення про державну реєстрацію прийнято 01.02.2011, форма власності приватна, розмір частки власності 1.
Харківським міським бюро технічної інвентаризації 13.10.2011 було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , в якому власником нерухомого майна значиться ОСОБА_3 (а.с.9,10).
14.12.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Ю.В. із заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_3 .
За постановою приватного нотаріуса Бондаренко Ю.В. від 14.12.2021 (а.с.17), позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_3 було відмовлено.
За змістом цієї постанови підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало не прийняття позивачем спадщини після своєї матері, оскільки ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини до жодного компетентного нотаріального округу протягом строку, встановленого для прийняття спадщини не зверталась, та зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не була зареєстрована і не проживала.
Згідно із поясненнями позивача, дійсно на момент смерті вони разом із матір`ю були зареєстровані за різними адресами, проте після набуття у 2011 матір`ю права власності на квартиру АДРЕСА_2 , вони спільно у ній проживали до моменту смерті ОСОБА_3 .
Згідно з актом від 21.12.2021, затвердженим головою ОСББ «Світанок», мешканці будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 засвідчили що починаючи з 01.02.2011 до 04.11.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є сусідкою позивача, мешкає з нею в одному будинку. Знайома з ОСОБА_1 та її матір`ю приблизно з 2011 року, з часу коли вони вселились у будинок АДРЕСА_4 . Разом із померлою ОСОБА_3 вони часто прогулювались по двору, коли матір позивача захворіла та вже не ставала з ліжка, на прохання позивача, коли вона йшла на роботу, свідок приглядала за ОСОБА_3 .
Як пояснила позивач інші спадкоємці після смерті матері відсутні, із заявами про прийняття спадщини окрім неї інші особи не звертались.
Згідно із матеріалами спадкової справи №27/2021, відкритої після смерті ОСОБА_3 , що була витребувана за клопотанням представника позивача, спадкова справа була відкрита 14.12.2021 за заявою ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти від імені померлої не посвідчувались, батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво НОМЕР_3 ).
Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.12.2021 сформованої за запитом нотаріуса Бондаренко Ю.В., станом на 03.11.2018 місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .
Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вказує, що відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.
Згідно п.3.22 Порядку, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Як встановлено судом місце проживання ОСОБА_3 на момент смерті було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Зареєстрованим місцем проживання позивача, згідно з відмітками у паспорті значиться АДРЕСА_1 .
Виходячи з пояснень позивача вона та її померла матір ОСОБА_3 з 2011 постійно спільно проживали у квартирі АДРЕСА_2 , до моменту смерті останньої 03.11.2018, що підтверджується показаннями свідка та комісійним актом про фактичне проживання останніх за вказаною адресою у період з 01.02.2011 до 05.11.2018.
Оскільки встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини породжує для позивача юридичні наслідки, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Щодо заявленої позивачем вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд зазначає про наступне.
Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Зі змісту постанови приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бондаренко Ю.В. вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що позивач ОСОБА_1 не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, а також на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Виходячи зі змісту положень чинного законодавства щодо компетенції суду, останній при здійсненні правосуддя не може підміняти інший орган чи установу та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу.
Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав.
З огляду на наведене та з врахуванням того, що цим судовим рішенням встановлено факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, позивач не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину.
За таких обставин у задоволенні заявленої позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкуванням на вказану вище квартиру слід відмовити за передчасністю.
Керуючись ст.ст. 263-265, ЦПК України, суд,
Цивільний позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач:Харківська міська рада, , адреса: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих