УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року

м. Харків

Справа № 638/10543/20

Провадження № 6/638/318/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Яковлевої В. М.,

за участю секретаря судового засідання - Поддубкіної А.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів №638/10543/20, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова 20.09.2022, на виконання постанови Харківського апеляційного суду, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг "Monobank" від 23.05.2018 у розмірі 18492,56 грн та судового збору у розмірі 2243,10 грн такими, що не підлягають виконанню,

установив:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шматько Тетяна Миколаївна звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова через систему "Електронний суд" із заявою про визнання виконавчих листів №638/10543/20, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова 20.09.2022, на виконання постанови Харківського апеляційного суду, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг "Monobank" від 23.05.2018 у розмірі 18492,56 грн та судового збору у розмірі 2243,10 грн, такими, що не підлягають виконанню.

Заява мотивована тим, що рішення суду виконано в повному обсязі шляхом внесення ОСОБА_1 коштів у розмірі 20 735,66 грн. на депозит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рохманової О.В., для передачі їх стягувачу. Вважала, що зобов`язання боржника виконано з моменту перерахування коштів на депозит нотаріуса.

Ухвалою Дзержинського районного суд м. Харкова від 29 серпня 2023 року прийнято до розгляду заяву та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шматько Т.М. у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

Представник - адвокат Шматько Т.М. подала до суду заяву, в якій просила розглянути заяву без її участі, заяву підтримала та просила її задовольнити.

У судове засідання представник Акціонерного товариства «Універсал Банк», представник Мєшнік К.І., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали надані в обгрунтування заяви, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.06.2021 частково задоволені позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 .

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.05.2018 року, що складається з тіла кредиту у розмірі 16375грн 93 коп. та судовий збір у розмірі 758 грн 19 коп.

Постановою Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банку» задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2021 року - змінено, позов Акціонерного товариства «УніверсалБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23.05.2018 року у розмірі 18492,56 грн (тіло кредиту).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2243,10 грн. В іншій частині позову відмовлено.

20.09.2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова на адресу АТ "Універсал Банк" направлені виконавчі листи по справі № 638/10543/20.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчий лист звернено до виконання, внаслідок чого 01.08.2023 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. відкрито виконавчі провадження № 72399587, № 72399599 з виконання виконавчих листів № 638/10543/20, виданих 20.09.2022 року Дзержинським районним судом м. Харкова.

Постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 01.08.2023 року накладено арешт на кошти боржника з метою забезпечення реального виконання рішення в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

20.02.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рохманової Оксани Володимирівни із заявою, в якій просить на підставі ст. 85 Закону України «Про нотаріат» прийняти на депозит грошові кошти у загальному розмірі 20 735 (двадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 66 копійок, які складаються з: погашення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 23 травня 2018 року в сумі 18 492 (вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) гривні 56 копійок (тіло кредиту) та стягнення на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору у сумі 2243 (дві тисячі сорок три) гривні 10 копійок, для передачі їх Акціонерному товариству «Універсал Банк», місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, , у зв`язку із чим, згідно статті 537 ЦК України, останньою виконані зобов`язання, що накладені судом.

Також, з матеріалів справи вбачається, що грошові кошти у сумі 20 735, 66 грн. було внесено у депозит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рохмановій О.В. відповідно до квитанції № 1 від 20.02.2023 року на виконання кредитного зобов`язання та згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.06.2021 року, яке змінено постановою Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Внесення належних із боржника кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса на підставі статті 537 ЦК України є правом, а не обов`язком боржника. Заява боржника реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Для вчинення цієї нотаріальної дії нотаріусом відкривається окремий поточний рахунок у будь-якій банківській установі. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу, яка оформлюється у вигляді заяви, або за заявою та рішенням господарського суду, які подає ліквідатор громадянина-підприємця, видає йому належні грошові суми або цінні папери.

Відповідно до частини 1 статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 2 статті 532 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 61-1592св17 вказано, що наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

В обгрунтування заяви, представник заявника адвокат Шматько Т.М. посилається на те, що ОСОБА_1 добровільно виконала постанову Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 року у справі № 638/10543/20 шляхом перерахування коштів на депозитний рахунок нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рохманової Оксани Володимирівни.

Згідно з п.п.1.1. п. 1 Глави 21 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 державні та приватні нотаріуси у випадках, передбачених законодавством України, приймають у депозит грошові суми та цінні папери.

Сторони правочину, в тому числі і попереднього, можуть домовитись про депонування грошових сум у депозиті нотаріуса з метою виконання зобов`язань та наступного їх безготівкового перерахування нотаріусом особі, на ім`я якої вони були внесені безготівковим шляхом, у зв`язку з настанням певної події, що обумовлена договором.

У разі настання певної події, що обумовлена договором, нотаріус в день звернення або не пізніше наступного робочого дня передає безготівковим шляхом гроші особі, на ім`я якої вони були задепоновані, за її заявою, в якій мають бути зазначені реквізити для перерахування. У разі ненастання певної події, що обумовлена договором, нотаріус повертає безготівковим шляхом гроші з депозиту особи, що їх внесла, за її заявою.

Таким чином, обов`язковою умовою внесення грошей на депозит нотаріуса є домовленість сторін про депонування грошових сум у нотаріуса.

Однак, з матеріалів справи не вбачається жодних домовленостей між стягувачем Акціонерним товариством «Універсал Банк» та боржником ОСОБА_3 щодо виконання постанови Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 року у справі № 638/10543/20 шляхом депонування грошової суми досягнуто не було. Тому, дії ОСОБА_1 щодо розміщення на депозиті нотаріуса вказаних коштів з метою виконання судового рішення на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», були здійснені нею з власної ініціативи, без домовленості з Акціонерним товариством «Універсал Банк», на її власний розсуд, і не свідчать про добровільне виконання нею рішення суду, оскільки Акціонерне товариство «Універсал Банк», як стягувач, не отримав вищевказані кошти на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 року.

Отже, внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Рохмановій О.В. грошової суми у розмірі 20 735, 66 грн не свідчить про належне виконання постанови Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 року в розумінні приписів ст. 432 ЦПК України.

Між тим, з наданих суду доказів не вбачається підстав вважати, що боржник виконала свої зобов`язання перед кредитором, так як для внесення боржниками грошей на депозит нотаріуса з метою виконання свого обов`язку, не було підстав, перелічених у статті 537 ЦК України.

Відповідно не можна вважати, що зобов`язання виконане і обов`язок боржника перед кредитором відсутній, а тому підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відсутні.

Таким чином, доводи заявника про те, що рішення суду виконано, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).У контексті вказаної практики апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Заявником при поданні заяви не надано суду доказів, що вказували б на неможливість виконання свого зобов`язання шляхом погашення заборгованості відповідно до підстав визначених 537 ЦК України, та не підтверджено доказами, що саме такий спосіб погашення заборгованості був єдиним ефективним варіантом виконання зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не містить передбачених законом підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягає виконанню, тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 18, 353, 432 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів № 638/10543/20, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова 20.09.2022, на виконання постанови Харківського апеляційного суду, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг "Monobank" від 23.05.2018 у розмірі 18492,56 грн та судового збору у розмірі 2243,10 грн такими, що не підлягають виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 27 жовтня 2023 року.

Суддя В.М. Яковлева