Справа № 638/6940/23
Провадження № 2/638/3878/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Межирицької В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трубніков Сергій Олександрович, Основ`янсько Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 позивач звернувся з зазначеним позовом до суду. В обґрунтування позивних вимог вказує, що постановою про арешт коштів боржника старшого державного виконавця від 26.01.2022 у виконавчому провадженні №31425368 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунки, що будуть відкриті, ОСОБА_1 . До червня 2023 позивачу було невідомо про проведення стосовно нього виконавчих дій. Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису №94 приватного нотаріуса Трубнікова С.О., яким встановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 160 000 грн, а також плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 2000 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконання. Спірний виконавчий напис було вчинено 25.01.2012. Про виникнення заборгованості позивач повідомлений не був, вимог від кредитора не отримував, що дало б можливість усунути наявні порушення. Нотаріус не перевірив безспірність боргу, не направив на його адресу повідомлення про звернення кредитора про видачу виконавчого напису, не вислухав заперечення та видав виконавчий напис. Оскільки виконавчий напис вчинений з порушенням норм діючого законодавства України його слід визнати таким, що не підлягає виконання. Окрім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн, судовий збір.

03.07.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду, цією ж ухвалою, за клопотанням позивача, витребувано докази.

03.07.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

01.08.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, у якому зазначено, що з позовом не згоден. 18.04.2009 між ним та ОСОБА_1 укладено нотаріально завірений договір позики грошових коштів у сумі 160 000 грн, зі строком повернення до 18.04.2010. у зазначений строк ОСОБА_1 боргу не повернув , він змушений був звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Нотаріусом було направлено телеграму на ім`я боржника, а після чого 25.01.2012 вчинено виконавчий напис. 15.02.2012 подано заяву до виконавчої служби про прийняття до виконання виконавчого напису. 20.02.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У 2012 державним виконавцем Бублій А.В. та представником ОСОБА_3 , у присутності батьків боржника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є співвласниками майна разом з ОСОБА_1 був проведений огляд майна боржника, а саме квартири, з подальшим проведенням оцінки. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити у задоволені позову.

24.08.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, за клопотанням представника позивача, витребувано докази, а саме витребувано у Основ`янсько- Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) належним чином засвідчену копію виконавчого провадження №31425368, в межах якого виконується виконавчий напис нотаріуса 94, який видано 25.01.2012.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив адвоката Капухіна Д.Ю. представляти його інтереси.

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому, зазначив, що позивач про існування виконавчого напису не знав, з державної виконавчої служби нічого не отримував, за всі роки відповідач жодного разу не звертався до нього з вимогою про повернення боргу.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю.

Треті особи у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Як зазначає позивач приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О. вчинено виконавчий напис №94 від 25.01.2012, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 160 000 грн, плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 2000 грн.

З наданої позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження №31425368 від 20.02.2012 вбачається, що виконавче провадження відкрито за заявою стягувача ОСОБА_2 на підставі виконавчого напису №94 від 25.01.2012 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 160 000 грн, плати за вчинення виконавчого напису 2000 грн.

Позивачем надано копії постанови про арешт коштів боржника від 26.01.2022, прийнятої державним виконавцем в межах виконавчого провадження №31425368, випливає, що на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка була чинна станом на 25.01.2012) Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка була чинна станом на 25.01.2012) Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19).

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 не надав суду самого виконавчого напису (належним чином засвідченої копії), у зв`язку з чим у суду відсутня можливість перевірити чи існували порушення процедури при видачі виконавчого напису, а також пересвідчитьсь у необґрунтованості вимог боржника.

При зверненні до суду позивач посилається на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, якою визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Разом з тим, суд зазначає, що дійсно у разі якщо відсутній оригінал нотаріального посвідченого договору, за яким стягнення відбувається стягнення, виконавчий напис, визнається таким, що не підлягає виконанню. Проте, зазначене судове рішення було прийнято вже після вчинення виконавчого напису, окрім того, позивачем не надано договору, за яким з нього стягнуто заборгованість.

Отже, суд позбавлений можливості встановити, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.01.2012 (як вбачається з постанови виконавця та зазначено позивачем ) на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений, оскільки позивачем не надано копії такого договору.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що йому не було направлено вимогу про щодо погашення заборгованості. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів цим обставинам.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених (частина перша статті 81 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію свого паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, витяг з АСВП, копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту, тобто ОСОБА_1 не надав жодного доказу саме на підтвердження своїх позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме виконавчий напис, кредитний договір, розрахунок заборгованості, тощо.

З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів зазначених документів.

Належним чином дослідити подані сторонами докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду.

За клопотанням представника позивача були витребувані відповідні докази, тобто суд сприяв позивачу, у витребувані доказів.

Так, з відповіді приватного нотаріуса ХМНО Трубнікова С.О. від 14.07.2023 вбачається, що надати копію виконавчого напису та документів, на підставі яких його було вчинено не вбачається можливим, оскільки згідно акту №1 ця справа була знищена.

Окрім того, Основ`янсько- Слобідським ВДВС , на ухвалу суду про витребування доказів, надано копії матеріалів виконавчого провадження №31425368. Проте , зазначені матеріали виконавчого провадження містять в собі лише копії постанов, які прийняті державними виконавцями у період з 20.02.2012 по 26.01.2022, жодних документів (виконавчий напис, договір, на підставі якого виник борг) не містять.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч.1 ст.264 ЦПК України).

Отже, позивачем не надано належним доказів того, що приватним нотаріусом дійсно було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог Закону.

Практика ЄСПЛ свідчить про те, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає

Жодного належного, достовірного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано.

Отже, з урахуванням того, що одним з принципів цивільного судочинства, є змагальність сторін, проте позивачем не виконані вимоги ЦПК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, про відмову у позові, так як позивач не довів обставини, які мають значення для справи і на які він посилалась, як на підставу своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265,280-282 ЦПК України, ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 15, 16, 18,1212 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трубніков Сергій Олександрович, Основ`янсько Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 31.10.2023.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 .

Суддя: І.В. Семіряд