КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9723/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/8904/22

12 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

за участю секретаря

судового засідання - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дзюби Максима Юрійовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Бебешко М. М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 18 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримала від неї, ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 360 000,00 доларів США, що підтверджується складеною власноруч відповідачем ОСОБА_2 розпискою від 18 жовтня 2017 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути ОСОБА_1 позику у строк до 01 липня 2018 року.

Зазначала, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року у справі № 357/13488/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 18 жовтня 2017 року у розмірі 10 062 000,00 грн.

Наразі відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 357/13488/18, але закінчити його не вдається у зв`язку з відсутністю у боржника ОСОБА_2 достатньої кількості активів для погашення боргу через їх відчуження на користь афілійованих осіб. Вчинені відповідачев ОСОБА_2 дії свідчать про те, що з моменту отримання грошей у борг та напередодні настання строку повернення позики відповідач ОСОБА_2 уклала договори дарування зі своєю дочкою ОСОБА_3 щодо наступних об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0955, 23 червня 2018 року; земельної ділянки кадастровий номер :02:008:0065, 23 червня 2018 року; земельної ділянки :05:008:0050, 23 червня 2018 року; об`єкту нерухомого майна, квартири, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , 23 червня 2018 року; 9/10 квартири, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , 12 грудня 2017 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , передбачаючи негативні наслідки для себе, напередодні настання строку повернення позики, уклала ряд договорів по відчуженню свого рухомого майна, а саме: автомобіля PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, який був перереєстрований на нового власника 23 червня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу №3242/2018/997441; автомобіля MERCEDES-BENZ С 180, 2014 року випуску, який був перереєстрований на нового власника 02 січня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу №3242/2019/1250999; автомобіля HONDA ACCORD, 2008 року випуску, який був зареєстрований за новим власником 08 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу №6153/17/929.

Зазначені фраудаторні правочини оскаржуються позивачем в межах іншої справи № 369/14427/19, яка знаходиться на розгляді в суді.

Разом з тим, під час розгляду справи №369/14427/19 позивач ОСОБА_1 дізналась, що частина майна, а саме: квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 передані в іпотеку третім особам, а саме: 28 квітня 2020 року ОСОБА_3 уклала з АТ «Банк інвестицій та заощаджень» договір іпотеки щодо квартири АДРЕСА_4 ; 14 березня 2018 року ОСОБА_3 , володіючи подарованою 9/10 частиною квартири АДРЕСА_3 , разом з ОСОБА_2 , у якої залишилась у володінні 1/10 частина вказаної квартири, уклали з ОСОБА_4 договір іпотеки щодо квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав.

Позивач вказувала, що укладені ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 договори іпотеки вже після виникнення у ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед нею, ОСОБА_1 , додатково унеможливлюють процедуру звернення стягнення на майно при виконанні рішення суду про стягнення боргу. Боржник ОСОБА_2 , усвідомлюючи ризик втрати майна в примусовому порядку, з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, уклала, окрім спірних договорів дарування, ще й договори іпотеки, які будуть використовуватися на шкоду стягувача.

Посилаючись на те, що договори іпотеки є фраудаторними правочинами, оскільки метою цих договорів є ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року у справі № 357/13488/18, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 10 062 000,00 грн, позивач ОСОБА_1 просила суд:

визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою Ольгою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1617, укладений між ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, та Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень», як іпотекодержателем, щодо іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним договір іпотеки, посвідчений 14 березня 2018 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альоною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-729, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як іпотекодавцями, та ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, щодо іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування рішень приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федоряки Ольги Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 52084289 від 28 квітня 2020 року (запис № 36357644), № 52084683 від 28 квітня 2020 року (запис № 36357921) в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме іпотеку та обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом скасування рішень державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альони Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 40117018 від 14 березня 2018 року (запис № 25242441), № 40117078 від 14 березня 2018 року (запис № 25242462) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме іпотеку та обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дзюба Максим Юрійовича подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є неправомірним, а висновки суду першої інстанції щодо відсутності ознак фраудаторності в договорах іпотеки передчасними, у зв`язку із чим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які посилалась позивачка в обгрунтування свої вимог, з яких вбачається, що боржник ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 , які спочатку уклали договори дарування нерухомого майна, а згодом договори іпотеки щодо частини нерухомого майна (квартир), діяли очевидно недобросовісно та зловживали правами стосовно кредитора ОСОБА_1 , оскільки уклали договори іпотеки, які порушили майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , так як іпотекодержателі мають права кредитора першої черги і переважне право на задоволення своїх вимог перед іншими кредиторами.

Матеріали справи свідчать, що квартиру в іпотеку банку передала донька ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , під забезпечення споживчого кредиту у розмірі 500 000,00 грн, позичальником за яким є ОСОБА_2 .

Вважає, що такі докази вказують на те, що ОСОБА_3 є майновим поручителем за зобов`язанням іншої особи і під час розпорядження квартирою (передання в іпотеку банку) діяла очевидно не у власних інтересах, а в інтересах своєї матері ОСОБА_2 , тобто ,простежується чітка спільність їхніх дій.

Отже, відповідач ОСОБА_2 через доньку ОСОБА_5 забезпечила повернення кредиту до банку квартирою, на яку з 01 липня 2018 року претендувала позивач, як на об`єкт, за рахунок якого можна погасити заборгованість за договром позики.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17). Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, провадження N2 61 -26562св18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

При вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що зобов`язання щодо повернення коштів за розпискою виникли у ОСОБА_2 з 18 жовтня 2017 року, тобто, з моменту отримання коштів та видачі розписки, а не з 01 липня 2018 року - кінцевого строку повернення заборгованості, з якої у ОСОБА_1 виникло право на захист своїх майнових прав у судовому порядку за фактом неповернення коштівборжником, а тому будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам).

Під час розгляду справи, суд першої інстанції не надав оцінку обставинам, які передували укладанню оскаржуваних договорів іпотеки, а лише виходив з того, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року у справі №369/14427/19 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання фраудаторними договорів дарування, тобто, суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини справи та не звернув увагу на те, що вказане судове рішення не набрало законної сили. В результаті наведеного, вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову у справі, яка переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Корнієнко Леся Василівна просить залишити апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не грунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні.

Зазначає, що в момент укладення договорів дарування та іпотеки у відповідача ОСОБА_2 не настав строк щодо виконання зобов`язань перед позивачем щодо повернення позики, а посилання останньої на те, що відповідачем ОСОБА_2 відчужено належне їй нерухоме майно на користь власної доньки, не є достатнім для висновку про очевидну недобросовісність та не єпідставою для визнання договорів іпотеки недійсними.

Вважає, що наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь-які вчинені боржником правочинн за відсутності належних правових підстав.

До того ж, позивач не є стороною спірного договору, а відтак за правилами частини 2 статті 215 ЦК України має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсним правочину, якщо доведе, що є заінтересованою особою та підтвердить, що його права і законні інтереси безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним та проведення реституції його права чи інтереси будуть відновлені.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не була стороною договорів іпотеки від 14 березня 2018 року та від 28 квітня 2020 року, а майно, передане в іпотеку, є власністю інших осіб, укладення іпотечних договорів не порушує цивільних прав позивачки і визнання недійсними іпотечних договорів не призведе до відновлення її прав, а навпаки, порушить права іпотекодержателей нерухомого майна щодо можливості в подальшому отримати грошові кошти, надані в кредит іпотекодавцям.

Оскільки позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідачів укладенням спірних договорів, а також того, що в момент вчинення правочинів стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник відповідача АТ «Банк інвестицій та заощаджень» Єфремова Ірина Вікторівна у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 без задоволення як таку, що є необгрунтованою, безпідставною, та ґрунтується на припущеннях, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року прийняте з додержанням норм процесуального права та судом правильно застосовані норми матеріального права.

Зазначає, що за відсутності будь - яких зобов`язань між позивачем та АТ «Банк інвестицій та заощаджень», а також між позивачем та ОСОБА_3 , укладання оскаржуваного іпотечного договору жодним чином не може порушити будь - яких права позивача (апелянта), а визнання недійсним оспорюваного іпотечного договору, жодним чином не може відновити будь - яких прав позивача (апелянта).

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що по своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Також позивачем (апелянтом) не надано суду жодного доказу, який би вказував на наявність очевидної недобросовісності та зловживання правами стосовно кредитора під час укладення оскаржуваних договорів іпотеки, тож посилання на ці обставини є непідтвердженими.

Крім того, встановлені обставини у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року у справі №369/14427/19, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації права власності, спростовують позовні вимоги позивача, у справі яка переглядається, та доводять безпідставність та законодавчу необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання договорів іпотеки недійсними та скасування державної реєстрації.

У визначений ухвалою апеляційного суду строк, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не скористалась процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 .

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Корнієнко Леся Василівна та представник Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» - Єфремова Ірина Вікторівна просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Дзюба Максим Юрійовича та відповідач ОСОБА_4 в судове засідання як 12 жовтня 2023 року, так і у попередні судові засідання, призначені судом на 29 червня 2023 року, 07 вересня 2023 року не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями статей 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства відкладення розгляду справи є правом суду, яке реалізується в залежності від обставин неможливості вирішення спору. Неявка учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, не відноситься до обставин, що унеможливлюють розгляд справи.

З урахуванням неодноразового призначення справи до розгляду, що відбувались у відкритому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, за участі учасників справи, в яких брали участь представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Корнієнко Леся Василівна, та представник Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» - Єфремова Ірина Вікторівна, також вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного повідомлення позивача ОСОБА_1 , її представника - адвокат Дзюбу Максима Юрійовича, та відповідача ОСОБА_4 , колегія суддів апеляційного вважає, що неявка сторони позивача та відповідача ОСОБА_4 в судове засідання на 12 жовтня 2023року не перешкоджає розглядові справи, та можливим закінчення розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М.,пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_6 а отримала у борг від ОСОБА_1 и360 000,00 доларів СШАта зобов`язувалась повернути зазначену суму до 01 липня 2018 року (а.с.15 том 1).

У встановлений строк відповідач ОСОБА_6 а свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року у справі № 357/13488/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 18 жовтня 2017 року у розмірі 10 062 000,00 грн. В задовленні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовлено (а.с. 16-27, 28-41 том 1).

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року у справі № 357/13488/18 спрямоване позивачем (стягувачем) на примусове виконання.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень», в якому просила суд визнати недійсними договори дарування: №1331 від 12 грудня 2017 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.; №629 від 23 червня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.; № 631 від 23 червня 2018 року, Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.; №627 від 23 червня 2018 року, Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.; №633 від 23 червня 2018 року, Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на: об`єкт нерухомого майна: 9/10 квартири в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована 12.12.2017 року;об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0955, за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Фурси, яка зареєстрована 23.06.2018р.;об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0065, за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с/рада Трушківська, яка зареєстрована 23.06.2018 року; об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :05:008:0050, за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с/р Пилипчанська, яка зареєстрована 23.06.2018 року; об`єкт нерухомого майна: квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована 23.06.2018 року;визнати договори купівлі-продажу рухомого майна: договір купівлі-продажу №3242/2018/997441 автомобіля PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, укладеного 23.06.2018 в ТСЦ №3242 РСЦ МВС в Київській області; договір купівлі-продажу №3242/2019/1250999 автомобіля MERCEDES-BENZ C 180, 2014 року випуску, укладеного 02.01.2019 ТСЦ №3242 РСЦ МВС в Київській області; договір купівлі-продажу №6153/17/929 автомобіля HONDA ACCORD, 2008 року випуску, укладеного Прилуцькою філією ТОВ «Торговий Альянс» в ТСЦ №7442 РСЦ МВС в Чернігівській області, та скасувати в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів державну реєстрацію права власності на вказане рухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з моменту отримання грошей у борг та напередодні настання строку повернення позики відповідач (позичальник) ОСОБА_2 уклала договори дарування належного їй нерухомого майна зі своєю дочкою ОСОБА_3 і такі дії відповідачки були спрямовані на приховування майна від виконання зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики в майбутньому.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , передбачаючи негативні наслідки для себе напередодні настання строку повернення позики, уклала ряд договорів по відчуження свого рухомого майна, а саме: автомобіля PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, який був перереєстрований на нового власника 23 червня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу №3242/2018/997441; автомобіля MERCEDES-BENZ С 180, 2014 року випуску, який був перереєстрований на нового власника 02 січня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу №3242/2019/1250999; автомобіля HONDA ACCORD, 2008 року випуску, який був зареєстрований за новим власником 08 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу №6153/17/929 (а.с. 42-57, 58-63 том 1).

Копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб підтверджується, що матір?ю ОСОБА_3 є ОСОБА_2 (а.с. 78-79 том 1).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 369/14427/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації права власності відмовлено (а.с. 165-174 том 1).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів іпотеки недійсними, із скасуванням державної реєстрації іпотеки, позивач зазначала, що під час розгляду справи №369/14427/19 позивач ОСОБА_1 дізналась, що частина майна, а саме: квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_4 передані в іпотеку третім особам.

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вбачається, що 14 березня 2018 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як іпотекодавцями, та ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки нерухомого майна, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альоною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-729 (а.с. 98-103 том 1).

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцям на праві особистої приватної власності: ОСОБА_2 - 1/10 частка на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Другою Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області від 10 лютого 2001 року за реєстровим № 2-805, зареєстрованого у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 лютого 2001 року за реєстровим № 13282 в книзі 119; ОСОБА_3 - 9/10 частки на підставі договору дарування частки в праві власності на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. 12 грудня 2017 року за реєстровим № 1331, в забезпечення виконання зобов?язання, що виникло у позичальника ОСОБА_3 на підставі договору позики, укладеного 14 березня 2018 року між позичальником та іпотекодержателем, з обумовленим в основному договорі строком повернення позики не пізніше 14 вересня 2018 року включно, що складає 189 475,00 грн, еквівалентом якої в іноземній валюті є сума 7 150,00 доларів США (а.с. 94-103 том 1).

На підставі договору іпотеки № 3-729 від 14 березня 2018 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 40117018 від 14 березня 2018 року (запис № 25242441) щодо реєстрації іпотеки, № 40117078 від 14 березня 2018 року (запис № 25242462) щодо обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , про що венесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 69 -77 том 1).

28 квітня 2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень», як кредитодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір про споживчий кредит № РР/41/175.

За умовами п. 1.1. кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) на споживчі потреби з кінцевою датою повернення кредиту 26 квітня 2030 року (а.с. 199-205 том 1).

28 квітня 2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.C., зареєстровано в реєстрі за № 1417, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № РР/41/175 від 28 квітня 2020 року, в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру, загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 31,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності майновому поручителю ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого Величко О.Л., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 23 червня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 633. Право власності зареєстроване за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Величко О.Л., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 23 червня 2018 року, номер запису: 26773636, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 128770790), виданий Величко О.Л., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 23 червня 2018 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24).

Відповідно до підпункту 3.2.1. пункту 3.2.іпотечного договорупри укладенні цього договору іпотекодавець заявляє та гарантує що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, спору, в тому числі судового, щодо предмета іпотеки немає, будь-яких прав щодо предмета іпотеки у третіх осіб (в тому числі за договорами найму, оренди тощо, а також прав неповнолітніх та/або малолітніх осіб на користування житлом) як в межах України, так і за межами України немає, та немає будь- яких інших обтяжень предмета іпотеки, іпотекодавцем не була оформлена довіреність/доручення іншій особі, а також не було укладено будь-які договори чи вчинені інші правочини стосовно розпорядження чи володіння (користування) з правом відчуження та/або будь-яких інших прав (в тому числі, що можуть статись чи виникнути в майбутньому) щодо предмета іпотеки, а також не існує договорів, правочинів, домовленостей, положень, умов, прав або будь-яких інших обставин, які будь-яким чином можуть негативно вплинути на предмет іпотеки або права іпотекодавця стосовно нього або на іпотеку, створену цим договором на користь іпотекодержателя.

Предмет іпотеки був повністю сплачений та іншим чином законно придбаний іпотекодавцем.

Відсутність заборони відчуження предмета іпотеки, податкової застави, обмежень і обтяжень, підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 207693893 від 28 квтіня 2020 року (а.с. 80-93 том 1).

На підставі договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 1417 від 28 квітня 2020 року, приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федоряка О.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер № 52084289 від 28 квітня 2020 року (запис № 36357644) щодо реєстрації іпотеки, № 52084683 від 28 квітня 2020 року (запис № 36357921) щодо обтяження на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , про що венесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 69 -77 том 1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» про визнання договорів іпотеки недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, щопозивач ОСОБА_1 не була стороною оспорюваних договорів іпотеки від 14 березня 2018 року та від 28 квітня 2020 року, а майно, передане в іпотеку, на час укладення оспорюваних договорів іпотеки було власністю відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а тому відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як власники нерухомого майна, мали право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у тому числі, укладати спірні договори іпотеки.

Судом першої інстанції взято до уваги, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 369/14427/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування, у тому числі, договорів дарування щодо об`єктів нерухомого майна, які є предметом іпотеки (9/10 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_4 ) відмовлено.

За висновком суду першої інстанції, укладення оспорюваних договорів іпотеки від 14 березня 2018 року та від 28 квітня 2020 року не порушує цивільних прав позивача і визнання недійсними іпотечних договорів не призведе до відновлення її прав, а навпаки порушить права іпотекодержателей нерухомого майна.

Оскільки позовні вимоги щодо відновлення становища, яке існувало до порушення, є похідними від основної вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки, тому в задоволенні вимоги щодо скасування рішень нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з приводу іпотеки на об`єкти нерухомості також слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободичи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що 18 жовтня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 360 000,00 доларів США, що підтверджується складеною власноруч відповідачем ОСОБА_2 розпискою від 18 жовтня 2017 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути ОСОБА_1 позику у строк до 01 липня 2018 року.

Про наявність грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 також свідчать обставини, встановлені судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року у справі № 357/13488/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16листопада 2021 року, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 18 жовтня 2017 року у розмірі 10 062 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що після отримання коштів у борг ОСОБА_2 відчужила належні їй об`єкти нерухомості, зокрема, 9/10 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , та квартиру АДРЕСА_4 , на підставі безвідплатних договорів дарування від 12 грудня 2017 року та від 23 червня 2018 року близькому родичу - дочці ОСОБА_3 .

В подальшому, вказані об`єкти нерухомого майна передані на забезпечення виконання зобов`язань, а саме: на підставі договору іпотеки від 14 березня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альоною Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 3-729, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали в іпотеку іпотекодержателю (позикодавцю) ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 , на забезпечення виконання зобов?язання, що виникло у позичальника ОСОБА_3 на підставі договору позики від 14 березня 2018 року (а.с. 94-103 том 1).

28 квітня 2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень», як іпотекодержателем, та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.C., зареєстрований в реєстрі за № 1417, за умовами якого ОСОБА_3 в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_4 , на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № РР/41/175 від 28 квітня 2020 року,укладеного між АТ «Банк інвестицій та заощаджень», як кредитодавцем, та ОСОБА_2 (а.с. 80-93 том 1).

У справі, яка переглядається, обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсними нотаріально посвідчених договорів іпотеки від 14 березня 2018 року, від 28 квітня 2020 року, позивач ОСОБА_1 посилалалась на те, що вказані договори іпотеки є фраудаторними правочинами, оскільки метою цих договорів є ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2021 року у справі № 357/13488/18, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 10 062 000,00 грн.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Заінтересована особа має право звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підстави визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц та постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 372/3541/16-ц, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 зазначено, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернулася до суду, яке саме право порушене, в чому полягає порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У справі, яка переглядається, оспорюваними правочинами є договір іпотеки, посвідчений 14 березня 2018 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альоною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-729, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як іпотекодавцями, та ОСОБА_4 , як іпотекодержателем, щодо іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та договір іпотеки, посвідчений 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою Ольгою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1617, укладений між ОСОБА_3 , як іпотекодавцем, та Акціонерним товариством «Банк інвестицій та заощаджень», як іпотекодержателем, щодо іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За змістом статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути об`єкти нерухомого майна, за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як передбачено статею 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі у наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Встановлені фактичні обставини справи на підставі наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вказують на те, що на момент укладення оспорюваних договорів іпотеки власником переданого в іпотеку майна (9/10 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , та квартири АДРЕСА_4 ) була ОСОБА_3 (дочка ОСОБА_2 ) на підставі договорів дарування від 12 грудня 2017 року та від 23 червня 2018 року. Щодо 1/10 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , власником майна була ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали права укладати спірні договори іпотеки.

Крім того, дійсність договорів дарування від 12 грудня 2017 року та від 23 червня 2018 року підтверджено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 369/14427/19, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації права власності на вкащане нерухоме майно, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення в цій справі.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи не спростувала у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочинів (стаття 204 ЦК України), не виконала передбаченого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема не довела належними і допустимими доказами наявність будь-яких обставин, які відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставами для визнання оспорюваних договорів іпотеки недійсними, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання недійсними договорів іпотеки та скасування державної реєстрації іпотеки.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції не надав оцінку обставинам, які передували укладанню оскаржуваних договорів іпотеки, колегія судлів відхиляє, оскільки вимога заінтересованої особи ОСОБА_1 щодо відновлення суб`єктивного права ОСОБА_2 на майно, яке вона мала до укладення первісних договорів, зокрема, договорів дарування від 12 грудня 2017 року та від 23 червня 2018 року, тобто, повернення відповідного майна боржнику, для подальшої реалізації заінтересованою особою (кредитором) ОСОБА_1 її прав кредитора, була заявлена в іншій цивільній справі № 369/14427/19, а результати оцінки обставин, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, знайшли своє відображення у судовому рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 369/14427/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року.

Безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції у справі, яка переглядається, відповідної судової практики Верховного Суду щодо визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, оскільки у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вонине підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами уданій справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання недійсними договорів іпотеки та скасування державної реєстрації іпотеки, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дзюби Максима Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: