РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4295/23

Номер провадження 2/495/2498/2023

11 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

за участю представника позивача - адвоката Садовського В.Є., відповідача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить визначити додатковий строк в три місяці з моменту набрання законної сили рішення для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Відповідно до заповіту від 26.08.2016 року, бабуся заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла ОСОБА_4 , належну їй частку житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т. Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1357.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1056.

На момент смерті ОСОБА_3 вищевказаний заповіт не був скасований, або змінений. Протягом часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка не відмовлялась від спадщини, так само вона не знала про його складання та про наявність певних прав, щодо майна померлої, через наступні обставини.

У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, президентом України постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в наступному було продовжено та який триває і на сьогоднішній день.

Так на початку війни в лютому-березні 2022 року Одеська область була включена до переліку областей де велись активні бойові дії та існував високий ризик завдання шкоди цивільному населенню. Через постійні ракетно-артилерійські обстріли та руйнування українських міст і сіл, об?єктів цивільної енергетичної і транспортної, інфраструктури, житлових та пологових будинків, дитячих садків та шкіл, стадіонів та лікарень, театрів та музеїв, промислових об?єктів, позивач як і мільйони Українців в першу чергу переймалась необхідністю забезпечити власну безпеку та безпеку своїх дітей.

За рекомендаціями наданими на офіційних джерелах органів державної влади (ДСНС, МОУ, МОН, місцевих державних адміністрацій), щодо поводження населення під час воєнного або надзвичайного стану родиною позивача було прийняте рішення про найскорішу евакуацію та вивезення дітей з місця постійного проживання.

Позивачка разом з дітьми покинула територію України, виїхавши до Республіки Польща, де знайшла тимчасовий притулок для себе і своїх дітей.

Після приїзду до Республіки Польща позивачкою був витрачений значний час та гроші на створення належних умов проживання та навчання для її дітей. Окремо нею був витрачений на оформлення статусу тимчасового притулку, оформлення відповідних документів для отримання фінансової допомоги. Через недостатність грошей позивач була вимушена шукати роботу, так після декількох місяців вона влаштувалась на тимчасову роботу.

Необхідність отримання заробітку також викликане потребою підтримки її матері ОСОБА_5 , яка залишилась в Україні та через хворобу потребувала постійного медичного догляду.

Позивачка зазначає, що перший рік її перебування в Республіці Польща були пов?язані із високим рівнем хвилюванням за близьких, зокрема хвору матір та знайомих. Так само знаходження в іншій країні також напряму відбилось і на її повсякденному житті та житті її дітей, які через зміну звичайного оточення опинились в іншому суспільстві, серед людей іншої культури, тощо. Такі обставини вимагали від позивача приділення більшої уваги до дітей, їхнім потребам, більшої концентрації на роботі так як вона мала заробляти достатньо для підтримки своєї родини. Окрім іншого стан здоров?я матері погіршувався та позивачка повинна була надавати їй більшої матеріальної допомоги та збирала кошти на повернення до України аби оплатити матері дорогий курс лікування.

Нажаль в листопаді 2022 року її мати померла та через відсутність у позивачки закордонного паспорту вона не змогла відразу повернутись до України.

Лише в липні 2023 року позивачка повернулась до України. Під час перебування в домівці своєї матері та пошуку документів необхідних для оформлення своїх спадкових прав після її смерті, серед іншого позивачкою був знайдений заповіт ОСОБА_3 від 26.08.2016 року.

Саме за таких обставин позивачці стало відомо про існування заповіту від її бабусі, який був знайдений позивачкою лише через рік після її смерті. Після чого позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено через пропуск строків для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.05.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.06.2023 року до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від відповідача по справі ОСОБА_1 надійшов відзив на вищезазначену позовну заяву. В своєму відзив відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відзив обґрунтовує зокрема тим, що позивачкою не було долучено правовстановлюючих документів та технічного паспорту на спадкове майно, а саме на часту житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, зазначає, що сам факт проживання позивачкою за кордоном, не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для звернення до нотаріуса з заявою про вступ в спадщину. Твердження позивачки про те, що вона дізналась про заповіт під час перебування в домівці своєї матері не відповідає дійсності, оскільки відповідач зазначає, що позивачка без його дозволу не могла зайти в будинок, таким чином відсутні докази перебування вказаного заповіту в будинку АДРЕСА_1 .

Вважає, що позивачкою був пропущений строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті померлої безпідставно. З урахуванням вищезазначеного просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до нього про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.08.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Садовський Василь Євгенович наполягав на задоволені позовних вимог, обставини які зазначені у позові підтримав та вважав їх обґрунтованими.

Позивач в судове засідання не з`явилась.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до нього про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважав обставини, які були викладені позивачкою у позові безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1056.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_2 .08.1981 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу заявниці серії НОМЕР_3 від 01.03.2011 року та свідоцтвом про шлюб заявниці серії НОМЕР_4 від 06.04.2018 року.

Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 26.08.2016 року, бабуся заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла ОСОБА_4 , належну їй частку житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т. Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1357.

На момент смерті ОСОБА_3 вищевказаний заповіт не був скасований або змінений. Протягом часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка не відмовлялась від спадщини, так само вона не знала про його складання та про наявність певних прав, щодо майна померлої.

12.04.2023 року ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса державного нотаріуса Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Саданова О. з заявою про прийняття спадщини.

12 квітня 2023 року нотаріус повідомив позивачу, що нею був пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221 спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до змісту ст. 1272 Цивільного кодексу України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви; 3) наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з наведеною обставиною.

Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Верховний Суд у Постанові від 23.08.2017 року №6-1320цс17 зазначив, що правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин.

У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, президентом України постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в наступному було продовжено та який триває і на сьогоднішній день.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнними діями, що відбуваються на території України.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 пропустила строк для прийняття спадщини з наступних причин: у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні; та територіальну віддаленість, оскільки позивачка разом з своєю родиною перебувала у Республіці Польща, що підтверджується «Направленням на місця проживання (перебування) виданого 03.03.2022 року державними органами Республіки Польща.

Крім того, суд приймає до уваги твердження позивачки про те, що на її утримані знаходилась хвора мати ОСОБА_5 , яка мала діагноз інфаркт головного мозку та гіпертонічну хворобу серця, яка залишилась в України та через хворобу потребувала постійного медичного догляду, що викликало у позивачки необхідності витрачення більшого часу та зусиль для отримання коштів на лікування матері.

Таким чином, вказані події на думку суду були непередбачуваними для спадкоємиці та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Крім того, суд також враховує ту обставину, що пропущений ОСОБА_2 , строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.

Так, Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті22,57,58,94та152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її бабусі і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шість місяців і таким достатнім строком є три місяця, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що наведені відповідачем підстави для відмови позивачу у задоволені позовних вимог, не є суттєвими та такими, які б могли якимось чином вплинути на результат розгляду вказаної справи.

Крім того, суд наголошує, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів на частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , не є підставою для відмови останньому у визначені додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки позивачка є спадкоємцем за заповітом, у зв`язку з чим суд вважає за доцільним задовольнити позов та поновити їй строк для подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом трьох місяців з моменту вступу рішення суду в законну силу.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О.Боярський