Справа №461/5275/23
Провадження №2/461/2204/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Кротової О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ігнат Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

29.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №461/5771/17 за його позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., управління державної реєстрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020, залишеним без зміни постановою Львівського апеляційного суду від 19.11.2020, його позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 10.02.2005 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .. В задоволенні решти позовних вимог - витребування у відповідача ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на дану квартиру, відмовлено. Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 його касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 та постанову Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 у частині відмови у задоволенні його позову про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення. Його позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 у частині вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на його користь. Вказаною Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка заповіла усе майно йому - своєму племіннику ОСОБА_1 , у тому числі спірну квартиру, що вибула з її володіння незаконно. 17.08.2018 він звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 , на підставі якої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.П. у цей самий день до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи. А відтак, він прийняв спадщину. Таким чином, у нього, як спадкоємця власника спірного майна, з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити його такого права, так як майно було відчужено іншій особі. Верховний суд визнав обґрунтованими його вимоги про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 . Вказав, що спірне майно вибуло з власності спадкодавця позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння ОСОБА_3 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

Однак, відповідач ОСОБА_3 під час касаційного провадження, зловживаючи правом і використовуючи приватно-правовий інструментарій попри його призначенню, 27.05.2022 відчужила ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Амбросійчук Л.В.

На підставі наведеного, він, як власник, з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України просить витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем - в даному випадку у відповідача ОСОБА_2 , незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, та як воно потрапило у володіння останнього набувача. Вважає обґрунтованим втручання у мирне володіння ОСОБА_2 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

Ухвалою суду від 30.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою від 06.07.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. (79019, м. Львів, вул. Куліша, 41/4) надати належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи стосовно відчуження ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.07.2023 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Від відповідача ОСОБА_2 03.08.2023 надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання та відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Маючи намір придбати житло, він здійснював пошуки квартири, яка була б для нього основним місцем проживання, відповідно з особливою уважністю обирав саме таку, яка б була вільною та необтяженою будь-якими заборонами. Перед посвідченням договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_3 нотаріус Амбросійчук Л.В. повідомила його про те, що вона перевірила на офіційному сайті «Судової влади України» інформацію щодо наявності чи відсутності судових спорів, предметом яких є вказана квартира. Нею його було повідомлено, що відносно придбаної ним квартири був наявний судовий спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про її витребування в ОСОБА_3 . Такий спір щодо вказаної квартири було вирішено, зокрема набрало законної сили рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо витребування квартири АДРЕСА_1 в ОСОБА_3 . Відтак, рішень судів, а також інших обтяжень та перешкод щодо придбання вказаної квартири не було, що підтверджує його добросовісність у її набутті. Вважає вірним рішення суду першої інстанції, який не вбачав законних підстав для задоволення позовних вимог про витребування в ОСОБА_3 спірної квартири. Оскільки ОСОБА_3 була добросовісним набувачем, вона, будучи законним власником вказаної квартири, відчужила її на його користь у встановлений законом спосіб. Зазначає що задоволення вимоги про витребування від нього спірної квартири матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.

03.08.2023 від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. надійшли копії матеріалів нотаріальної справи договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого нею 27.05.2022 за реєстровим №753.

04.08.2023 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. надійшли письмові пояснення, в яких вона просить залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , виходячи з наступного. При посвідченні нею 27.05.2022 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 продавець (власник) ОСОБА_3 надала усі необхідні документи для здійснення такого правочину. Нею були здійсненні належні перевірки відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій та прийнято рішення про можливість посвідчення такого договору. Наголошує, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу право власності на квартиру за ОСОБА_3 було зареєстроване в Державному реєстр речових прав на нерухоме майно, жодних обтяжень не існувало.

Ухвалою підготовчого засідання від 21.09.2023 задоволено письмове клопотання відповідача ОСОБА_2 та залучено його дружину - ОСОБА_9 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Крім цього, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 11.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що після смерті його тітки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , спірна квартира є закритою, нею ніхто не користується, ключі від квартири знаходяться у нього. Третя особа ОСОБА_3 ще до 2020 року разом з ріелторами двічі пробували зламати двері квартири та зайти туди, однак були зупинені ним та сусідами. Протягом останніх трьох років до квартири ніхто не заходив, вона забарикадована речами сусідів та закрита на колодку, ключі від якої знаходяться в нього. Ствердив, що відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі жодного разу не був та він з ним не знайомий.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розгляд справи не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду такої, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення та відповідними оголошеннями про виклик до суду на офіційному сайті суду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідившиматеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №461/5771/17, суд приходить до такого висновку.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із положеннями ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., Управління державної реєстрації Львівської міської ради, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р., про визнання правочину недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності (цивільна справа №461/5771/17).

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_7 , яка на підставі заповіту від 07 лютого 2017 року заповіла йому усе належне їй майно.

Після похорону тітки він довідався про те, що 10.02.2005 спадкодавець відповідно до договору купівлі-продажу квартири відчужила належну їй квартиру АДРЕСА_1 чужій особі, а саме - ОСОБА_5 .

Зазначений договір купівлі-продажу вказаної квартири посвічений у м. Севастополі, проте спадкодавець - ОСОБА_7 у м. Севастополі ніколи не була, за межі Львівської області не виїжджала, оригіналів документів на квартиру нікому не передавала. ОСОБА_5 до смерті ОСОБА_7 не заявляв про себе, як про власника квартири.

У липні 2017 року, тобто через місяць після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_6 , який у серпні 2017 року відчужив її ОСОБА_3 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10.07.2005 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на вказані рішення суду та ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22.02.2021 справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 03.03.2021 касаційне провадження у справі за вказаним вище позовом зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20).

Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2023 поновлено касаційне провадження у справі за вказаним вище позовом, оскільки усунуто обставини, що викликали зупинення провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020 та постанову Львівського апеляційного суду від 19.11.2020 у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р., у частині вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Вирішено витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Згідно із ч.4, ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вказаними рішеннями, а також матеріалами цивільної справи №461/5771/17, оглянутої в судовому засіданні, встановлені такі обставини.

На підставі свідоцтва про право власності від 27.10.1994 за № НОМЕР_1 ОСОБА_7 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

07.02.2017 ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла усе майно племіннику - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла у м. Львові, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

17.08.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , на підставі якої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.П. у цей самий день до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи.

ОСОБА_1 вказував про те, що після смерті спадкодавця довідався про те, що 10.02.2005 ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу Ковальською Л.П., відчужила належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

14.07.2017 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., продав вказану квартиру ОСОБА_6

03.08.2017 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., ОСОБА_6 відчужив спірну квартиру ОСОБА_3 .

Згідно з висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03.06.2019 за № 392, складеним на виконання ухвали суду першої інстанції, рукописний запис « ОСОБА_7 » та підпис від її імені, розташовані у графі «Продавець» на зворотній стороні договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2005, виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

Постановою Верховного Суду від 08.03.2023 встановлено, що у ОСОБА_1 , як спадкоємця власника спірного майна, з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити його такого права, так як майно було відчужено іншій особі, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20), від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83 гс 21).

Верховний Суд підтвердив обґрунтованість вимоги позивача ОСОБА_1 про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та вказав, що спірне майно вибуло з власності спадкодавця позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння ОСОБА_3 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

Однак, під час касаційного провадження у вказаній справі, ОСОБА_3 відчужила спірну квартиру.

Так, 27.05.2022 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець передала у власність покупцеві, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплатив за неї 1 521 335 гривень.

А відтак, квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння спадкодавця позивача ОСОБА_7 протиправно на підставі договору купівлі - продажу від 10.02.2005, який був визнаний рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020, яке набрало законної сили, недійсним, а в подальшому була неодноразово відчужена за відплатними договорами.

Так, на момент укладення договору купівлі-продажу 27.05.2022 між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , договір купівлі продажу спірної квартири, що укладений 10.05.2005 між спадкодавцем позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_11 було визнано недійсним, рішення вступило в законну силу 19.11.2020, та було оскаржено позивачем в касаційному порядку в частині відмови у витребуванні майна з чужого незаконного володіння, про що ОСОБА_3 достовірно знала, оскільки була учасником процесу, у лютому 2021 року подавала відзив на касаційну скаргу.

Як вбачається з поданого відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву, при укладенні 27.05.2022 договору купівлі-продажу квартири, нотаріус йому повідомляла про наявність судового спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо витребування спірної квартири, а також про рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.06.2020, щодо відмови у витребуванні такої, яке набрало законної сили.

Згідно ж пояснень позивача ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні, спірна квартира вже протягом трьох років закрита на колодку, ключі від якої знаходяться в нього, а вхід в таку забарикадований речами сусідів, та відповідач ОСОБА_2 , який придбав вказану квартиру в ній ніколи не бував.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частина 1 статті 388 ЦК України).

Відповідно до змісту наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 761/17557/15-ц (провадження № 61-17903св21).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19) звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Схожі за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18).

Отже, належним способом захисту права в цьому випадку є саме витребування майна у останнього набувача на користь його власника.

Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна із чужого незаконного володіння.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247 цс 18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Власник з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Вище вказаними рішеннями судів встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законом порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц (провадження № 61-39511 св 18).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем власника спірного нерухомого майна, а отже, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому, як спадкоємцеві, з часу відкриття спадщини. При цьому згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, у ОСОБА_1 , як спадкоємця власника спірного майна, з часу відкриття спадщини, виникло право володіння і користування спадковим майном, а відсутність реєстрації права власності на нього згідно з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може позбавити його такого права, так як майно було відчужено іншій особі, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20), від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83 гс 21).

Враховуючи викладене, обґрунтованими є вимоги позивача про витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

Посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву на те, що витребування спірної квартири із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , який є добросовісним набувачем, призведе до покладення на нього індивідуального та надмірного тягаря, є безпідставними, оскільки критеріями пропорційності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Спірне майно вибуло з власності спадкодавця позивача незаконно, поза його волі, тому обґрунтованим є втручання у мирне володіння ОСОБА_2 спірним майном, яке відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті.

При цьому згідно з положеннями частини першої статті 388 ЦК України витребування майна можливе і у добросовісного набувача, а недобросовісність дій ОСОБА_1 судом не встановлено, що могло би бути підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги. Вказане узгоджується з пунктом 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190 цс 20).

Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 13420 грн., сплачений останнім при поданні позовної заяви та 536,80 грн. сплаченого ним при поданні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 158, 223, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволити.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13956 / тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість/ гривень 80 /вісімдесят/ копійок судового збору.

Вжиті заходи забезпечення позову ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 06.07.2023 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.10.2023

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , мобільний телефон: НОМЕР_5 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., 79019, м. Львів, вул. Куліша, 41/4, номер телефону: НОМЕР_7 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий Личаківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 12.10.2006, РНОКПП НОМЕР_10 .

Суддя Кротова О.Б.