Справа № 397/438/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.10.2023 Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Максимовича І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рум`янцевої О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника адвоката Сімукової Тетяни Степанівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Сімукова Т.С. в інтересах позивача, на підставі ст. 20, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 19, 20, 28 ЦПК України, звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки, завдані йому внаслідок дорожньо-транпортної пригоди в розмірі 43851,33 грн., моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 12.08.2022 о 17:40 год. на автодорозі Н-01, 254 км + 100 м, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Kuga» д.н.з. НОМЕР_1 при здійсненні обгону на перехресті не переконався в безпеці свого маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду та здійснював поворот ліворуч, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 14.2; 14.6А ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Позивачу на праві власності належить автомобіль «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2022 по справі №397/473/22, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 29.11.2022, відповідача було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 850 грн. Зазначена постанова станом на 11.10.2022 набрала законної сили.

Таким чином, вина відповідача у вчиненні вищезазначеної ДТП, у відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, доведена у судовому засіданні при розгляді справи №397/473/22 та не підлягає доказуванню.

Внаслідок ДТП розмір матеріального збитку завданого позивачу становить 43851,33 грн., що підтверджується висновком оцінювача про вартість об`єкта незалежної оцінки проведеним фізичною особою підприємцем ОСОБА_3

03.02.2023 представником позивача на адресу відповідача скеровано вимогу про відшкодування збитків. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вимога відповідачу вручена 19.02.2023, однак на час звернення до суду відповідач жодним чином на неї не відреагував.

Оскільки, відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдані збитки позивачу, тому останній змушений звернутися до суду про відшкодування, на підставі ст. 1166, 1187 ЦК України, п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» матеріальних збитків.

Крім того, внаслідок ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яку просять стягнути керуючись вимогами ст.23, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 15000 грн., виходячи з того, що ДТП та її наслідки, які привели до пошкодження транспортного засобу, порушили його нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат. Протягом тривалого часу позивач не має можливості користуватися власним автомобілем, чим порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість діставатись до місця роботи з смт. Олександрівка до с. Цвітне, у задоволенні нагальних домашніх, а також культурно-побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як особисто так і членів сім`ї, а також близьких родичів.

Моральні переживання полягають у тому, що позивач змушений звертатися до відповідача з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку, однак ігнорування з боку відповідача призвели до стресу та роздратування. Внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП, в позивача виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів.

Оцінюючи в сукупності зазначені обставини вважає, що протиправними діями відповідача, які призвели до ДТП позивачу завдано моральної шкоди, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього.

Таким чином, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, відношення відповідача до ситуації, що склалася, характер та обсяг моральних страждань перенесених позивачем у зв`язку із пошкодженням майна, позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Також, просить стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. та оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою судді від 14.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у справі (а.с.46-48).

08.08.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому визнаючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди, одночасно не визнав заявлені позовні вимоги в частині моральної шкоди. Так, позивач заявляє про те, що він оцінює моральну шкоду в розмірі 15000 грн. виходячи з того, що ДТП та її наслідки, які призвели до походження транспортного засобу, порушили його нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат. Вказані мотиви не обгрунтовують завдання саме моральної шкоди, адже виходячи з попереднього розділу позову вказані витрати на відновлення транспортного засобу, на думку самого позивача повинні лягти на відповідача, тобто сам позивач у зв`язку з ДТП не несе жодних додаткових витрат, окрім відновлювального ремонту, оплату за який він сам вимагає у позові. Щодо будь-яких додаткових витрат, окрім відновлювального ремонту в позові не ведеться і жодних доказів цього не надається. Одночасно, сам позивач в позові зазначає, що інших витрат він не поніс і не очікує понести. Таким чином, єдина матеріальна шкода, яка завдана позивачу це 43851,33 грн., які він вимагає від відповідача.

Ще одним агрументом такої суми моральної шкоди є те, що позивач змушений звертатись до відповідача з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку, однак, як зазначає позивач, ігнорування з боку відповідача призвели до стресу та роздратування. При цьому, позивач замовчує той факт, що висунена ним вимога стосувалась не відшкодування матеріальної шкоди, а незаконними вимогами у відшкодуванні значно більшої суми, а саме 67714,09 грн. замість 43851,33 грн., що більше ніж в півтори рази більше за суму завданих збитків. Позивач також замовчує той факт, що відповідач надав добровільну згоду на відшкодування збитків, згідно акту оцінки, але представник позивача почав погрожувати судом та вимагати повної суми вимог позивача, погрожуючи стягнути моральну шкоду та витрати на правову допомогу, внаслідок чого сума збільшиться майже до ста тисяч. Після цього представник позивача, пославшись на зайнятість поклала слухавку, а сам позивач неодноразово не брав слухавку від нього, таким чином сам відмовляючись у спілкуванні. Наголосив, що така поведінка позивача позбавила його можливості в добровільному відшкодуванні шкоди, адже ані номеру рахунку, ані інших реквізитів для перерахування коштіа у відповідача не було. Крім того, це вказує і на відсутність будь-якого причинного зв`язку між його діями та тим, що начебто відчував позивач через не відшкодування матерільної шкоди, адже саме його дії і бездіяльність призвели до того, що йому досі не відшкодовано матерільну шкоду.

Крім того, відповідно до вимоги про відшкодування збитків, на яку посилається позивач, сам він зазначає, що йому було завдано майнову шкоду, про моральну шкоду не йшло мови.

Щодо витрат позивача на правову допомогу в розмірі 16073,60 грн. вважає, що вказані вимоги чуперечать положенням законодавства та обставинам справи, оскільки, як зазначено вище позивач був «змушений» звернутись до суду, виключно через незгоду у відшкодуванні матеріальної шкоди та вимог сплати йому надмірних коштів. Окремо зазначив на такий пункт надання правової допомоги, як вивчення законодавства та судової практики у сфері відшкодування шкоди в розмірі 4000 грн., що суперечить самій ідеї та суті судових витрат, адже вказаний пункт стосується навчання адвоката, що не може бути визнано судовими витратами.

Також звертає увагу, що розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги складено 03.02.2023, тобто в день коли підготовлено вимогу про відшкодування шкоди.

Вважає, що не підлягає відшкодуванню позивачу і сума судового збору в розмірі 1073,60 грн., оскільки подача позову викликана виключно поведінкою позивача та матеріальна шкода иогла бути виплачена в позасудовому порядку (а.с.64-66).

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з обгрунтувань, зазначених у ньому, просив задовольнити. Пояснив, що 12.08.2023 рухався на власному автомобілі. По переду нього їхали два бензовози, тому він рухався за ними на невеликій швидкості. Потім йому необхідно було повертати ліворуч в бік с. Цвітне. Він почав здійснювати поворот ліворуч та відчув удар. До нього підбігла жінка відповідача подивитися чи він живий, а потім підійшов батько відповідача та почав пропонувати кошти. Він викликав поліції. Згодом приїхали працівники поліції та склали протокол огляду місця пригоди. Відповідач вину у скоєнні ДТП не визнавав. За постановою суду відповідача визнали винуватим. Йому пропонували 40000 грн., від яких він відмовився. Відповідно до проведеної експертизи розмір збитків визначено в сумі 43851 грн. За правову допомогу адвоката сплачував тричі по 5000 грн., втому числі за участь адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Просив стягнути моральну шкоду враховуючи те, що йому пошкоджено автомобіль, який йому потрібний був для виконання роботи, йому доводилося користуватися таксі. Чеки надати не може. Також отримав моральні переживання, у нього піднімався тиск.

Відповідач у судовому засіданні позов позивача визнав частково, а саме в частині відшкодування матерільної шкоди. Не визнав позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди та надання юридичної допомоги. Вказав, що дійсно ДТП було та судом встановілена його винуватість у його вчиненні. Як визнав позивач, він пропонував йому 40000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, однай останній відмовився від отримання коштів. В лютому 2023 йому прийшла вимога про відшкодування шкоди на користь Курінного, до якої було долучено акт експертизи оцінки, де зазначено розмір 43851,33 грн. Проте, вказана вимога була про відшкодування 67714,09 грн., тобто в 1,5 рази вища ніж завдана реальна шкода. В зв`язку з чим він відмовився сплачувати кошти. Він зв`язався з представником позивача та пояснив, що готовий відшкодувати шкоду згідно акту. На що представник позивача вказала, що ними буде подано позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, будете сплачувати 100000 грн., а то й більше, якщо не відшкодуває ту суму, що зазначена в вимозі. Він декілька разів телефонував Курінному, однак останній не відповідав на дзвінки. А тому він був позбавлений будь-якої можливості відшкодувати шкоду. Він проживає в м. Ірпінь Київської області, а позивач в смт. Олександрівка Кіровоградської області. Він не мав змоги приїхати до позивача для вирішення даного питання, тим паче що були прильоти, постійні обстріли та тривоги. Згодом дізнався що було подано позов про відшкодування шкоди. Заперечує щодо стягнення моральної шкоди, оскільки відсутність можливості позивача їздити автомобілем на роботу не є моральною шкодою. В позові вказано, що позивач страждав через його відмову відшкодувати шкоду і зазначене є основним аргументом для відшкодування моральної шкоди. Вимоги щодо відшкодування шкоди є завищеними і сам позивач у судовому засіданні з цього приводу нічого не вказав на огрунтування відшкодування моральної шкоди. А тому підстави для відшкодування моральної шкоди, зазначені в позові є надуманими та необгрунтованими, нічим не підтверджені. Щодо відшкодування првавової допомоги, зазначив, що відсутній акт виконаних робіт. Наявний лише розрахунок вартості. Тобто не зрозуміло чи виконані дані роботи чи не виконані, жодним чином не підтверджено. Представник позивача у судовому засіданні відсутній, однак у розрахунку зазначається про відшкодування його участі в судовому засіданні. Як вказав сам позивач, він сплачував кошти представнику за попередні судові засідання у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, тобто в іншому судовому процесі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до роз`яснень п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що 12.08.2022 о 17:40 год. на автодорозі Н-01, 254 км + 100 м, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Kuga» д.н.з. НОМЕР_1 при здійсненні обгону на перехресті не переконався в безпеці свого маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду та здійснював поворот ліворуч, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 14.2; 14.6А ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.09.2022 по справі №397/473/22, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 29.11.2022, ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с.11-13, 14-15).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду цієї цивільної справи.

Крім того, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №451508 від 12.08.2022, встановлено, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП за керування 12.08.2022 року транспортним засобом «Ford Kuga» д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.10).

Судом встановлено, що автомобіль «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.29).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту №8494 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22.08.2022, складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Сhevrolet Aveo 1.6 SE MT, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 43851,33 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування) (а.с.19-32).

03.02.2023 представником позивача відповідачу ОСОБА_2 направлено рекомендованим повідомленням Вимогу про відшкодування збитків, яка вручена останньому 14.02.2023 (а.с.17-18).

Однак на час звернення до суду відповідач жодним чином на неї не відреагував та продовжує ухилятись від виконання зобов`язання.

Також, відповідно до довідки директора ТОВ «Цвітна-Агро» №28 від 13.04.2023, ОСОБА_1 працює у товаристві з 03.03.2015 по теперішній час на посаді завідувача токовим господарством (а.с.16).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслухавши пояснення сторін у справі та дослідивши матеріали справи в частині відшкодування відповідачем завданих позивачу матеріальних збитків, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи клопотання відповідача про визнання позовних вимог позивача у зазначеній частині, та що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, що регулює зазначені відносини з відшкодування шкоди.

При цьому, суд не має сумнівів, щодо характеру виявлених ушкоджень транспортного засобу при ДТП, яке трапилося 12.08.2022 за участю відповідача, а також наявність причинного зв`язку між діями відповідача та виявленими ушкодженнями в автомобіля позивача.

Визначену у Звіті №8494 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22.08.2022, складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 суму, суд приймає до уваги як розмір спричиненого позивачу матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Даний доказ для суду є переконливим з огляду на норми цивільного процесуального законодавства України стосовно допустимості та належності доказів.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальні збитки у розмірі 43851,33 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

З позову вбачається, що завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 15000 грн., виходячи з того, що ДТП та її наслідки, які привели до пошкодження транспортного засобу, порушили його нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат. Протягом тривалого часу позивач не має можливості користуватися власним автомобілем, чим порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість діставатись до місця роботи з смт. Олександрівка до с. Цвітне, у задоволенні нагальних домашніх, а також культурно-побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як особисто так і членів сім`ї, а також близьких родичів. Моральні переживання полягають у тому, що позивач змушений звертатися до відповідача з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку, однак ігнорування з боку відповідача призвели до стресу та роздратування. Внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП, в позивача виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів. Оцінюючи в сукупності зазначені обставини вважає, що протиправними діями відповідача, які призвели до ДТП йому завдано моральної шкоди, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останнього. Таким чином, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, відношення відповідача до ситуації, що склалася, характер та обсяг моральних страждань перенесених ним у зв`язку із пошкодженням майна, позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

У ч. 1 ст. 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відшкодування моральної шкоди передбачає необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.3 ч.2 ст.23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та,що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Разом з тим, вказані позивачем у позові підстави для відшкодування моральної шкоди мають загальний характер, не конкретизовані обставинами із життя позивача, та не спроектовані на обставини даної справи.

Зокрема, позивачем не доведено, що пошкодженням його автомобіля було порушено його нормальні життєві зв`язки, ритм життя, обмежена можливість діставатися до місця роботи. Так само не довів наявність сам факт моральних страждань.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач обгрунтовує наявність моральної шкоди тим, що був змушений звертатися до відповідача з проханням відшкодувати шкоду в добровільному порядку, однак ігнорування з боку відповідача призвели до стресу та роздратування.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач намагався добровільно відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду (пропонував 40000 грн.), однак згоди про її розмір з позивачем не досягнуто (позивач відмовився отримувати кошти), тому останній звернувся до суду.

Зазначені обставини позивачем під час розгляду справи судом не спростовані.

А тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не надано.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, а саме 43851,33 грн., що становить 74,51% від суми заявлених позовних вимог у розмірі 58851,33 грн, відповідно виходячи із пропорційності стягнення судового збору, із відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 799,94 грн. від суми сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Крім того, позивачем заявлену вимогу про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надано до суду наступні документи: ордер серії ВА №1050760 від 25.04.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №326/н від 29.12.2008; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 03.02.2023 згідно ордеру про надання правничої допомоги серія ВА №1050760 в Олександрівському районному суді Кіровоградської області наступного характеру: зустріч з клієнтом, надання правової допомоги, проведення попередньої консультації 1000 грн. (2 год. 30 хв.), вивчення законодавства та судової практики у сфері відшкодування шкоди 4000 грн. (10 год.), підготовка позовної заяви 15 год. х 400 грн. = 6000 грн., представлення інтересів у суді при розгляді позовної заяви про відшкодування збитків 4000 грн.; квитанцію №21 від 12.04.2023 про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 15000 грн. за: надання правової допомоги, проведення попередньої консультації, вивчення законодавства у сфері відшкодування шкоди, підготовка позовної заяви та представництво інтересів у Олександрівському районному суді Кіровоградської області (а.с.33-36).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі № 671/1957/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №711/1783/2010 серпня 2022 року, аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Таким чином, вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін з приводу відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що зазначені витрати не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат позивачем.

Так, суду на підтвердження понесення позивачем витрат не надано акта приймання-передачі наданих послуг. Крім того, не підтверджується сам характер понесених витрат, зокрема представлення інтересів позивача у суді при розгляді позовної заяви про відшкодування збитків, оскільки адвокат безпосередньо участі у судовому засіданні не приймав. Крім того, позивач під час розгляду справи вказав, що ним оплачувалися послуги адвоката тричі в розмірі по 5000 грн. за участь у попередніх засіданнях при розгляді справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому понесених витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов представника адвоката Сімукової Тетяни Степанівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43851 (сорок три тисячі вісімсот п`ятдесят одну) гривню 33 (тридцять три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 понесені витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 799 (сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 27.10.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник позивача: адвокат Сімукова Тетяна Степанівна, місце знаходження: 27300, Кіровоградська область, Кропивницький район, смт. Олександрівка, вул. Вишнева,16Л, ордер серія ВА №1050760 від 25.04.2023

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: І.В. Максимович