П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року місто Київ

справа № 367/4820/23

провадження № 22-ц/824/13331/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гриньком Володимиром Федоровичем,

на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року, постановлену у складі судді Шестопалова Я.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гринько В.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала постановлені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Предметом спору є право позивача на 1/2 частину житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , який має загальну площу 236,4 кв.м., житлову - 70,0 м. кв., на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:135:0047 для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0,0608 га за адресою: АДРЕСА_1 .

5 липня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісного майна подружжя залишено без руху, оскільки на думку суду зазначено неоднозначне трактування позовних вимог, а також до позовної заяви додані копії документів, які є нечитабельними. Надано строк для усунення недоліків 10 днів з моменту отримання копії ухвали. Про існування такої ухвали позивачу стало відомо лише 12 липня 2023 року.

12 липня 2023 року представником позивача була подана заява про усунення недоліків, в якій викладені уточнені позовні вимоги.

21 липня 2023 року подано заяву про надання додаткового часу на усунення недоліків, а 24 липня 2023 року надано до суду позовну заяву в уточненій редакції разом з її копією та копіями тих додатків, які судом зазначені, як нечитабельні.

Після одержання документів поданих представником позивача, суд діючи в порушення норм процесуального права, ігноруючи належне обґрунтування доводів позивача про відповідність поданої позовної заяви вимогам ст.ст. 43, 175-177 ЦПК України, ухвалою датованою 12 липня 2023 року дійшов хибного висновку про наявність перешкод та про відсутність підстав для відкриття провадження у справі , протиправно визнав неподаною, та разом із доданими до неї документами повернув заявнику.

Такий висновок суду є порушенням права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки позовна заява повністю відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України , і будь яких перешкод для відкриття провадження не було.

Учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 5 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху, а ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків позовної заяви,- уточнити позовні вимоги, оскільки по тексту позовної заяви позивачкою ОСОБА_1 зазначено, що вона має на меті просити суд визнати за нею право власності на частини майна, але у прохальній частині просить виділити частки нерухомого майна кожному з подружжя, що в свою чергу, позбавляє суд можливості однозначного трактування позовних вимог; не зазначено, у який спосіб необхідно виділити нерухоме майно. Крім того, суд звернув увагу позивача на те, що необхідно обрати саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу та ґрунтується на законі. А також надати додатки до позовної заяви, а саме: копію заочного рішення від 17 червня 2011 року, копію ухвали від 3 листопада 2011 року, копію ухвали від 22 грудня 2011 року, які мають читабельний вигляд та дозволяють розрізнити зміст доданих документів.

12 липня 2023 року представником позивача - адвокатом Гринько В.Ф. на виконання ухвали суду від 5 липня 2023 року подана заява про уточнення позовних вимог та надані читабельні копії додатків до позову.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнано неподаною та повернуто заявникові.

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, оскільки вважав, що подання заяви про уточнення позовних вимог не є усуненням недоліків позовної заяви. Крім того, зазначив, що представник позивача долучив копії документів у одному екземплярі, тобто тільки для суду, а не у відповідності до кількості сторін.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст.ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Зокрема, відповідно до п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву буз руху, суд першої інстанції зазначив, що необхідно уточнити позовні вимоги, оскільки викладений зміст позовних вимог позбавляє суд можливості однозначного його трактування; надати додатки до позовної заяви, а саме: копію заочного рішення від 17 червня 2011 року, копію ухвали від 3 листопада 2011 року, копію ухвали від 22 грудня 2011 року, які мають читабельний вигляд та дозволяють розрізнити зміст доданих документів. Крім того, суд звернув увагу позивача на те, що необхідно обрати саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано те, що за змістом ст.ст. 13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Питання щодо якості такого викладу (підставність, чіткість, обґрунтованість, доведеність), оцінка таким обставинам, а також наявність чи відсутності порушення прав заявника судом не може вирішуватись на стадії відкриття провадження у справі чи вирішення питання про прийняття заяви.

У випадку встановлення судом невідповідності зазначених у позовній заяві (заяві, скарзі) обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточності формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеності підстав позову за кожною вимогою, таке не є перешкодою розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову (заяви) по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Крім того, суд першої інстанції під час розгляду не позбавлений права з`ясувати усі необхідні обставини у справі, в тому числі щодо поданих чи не поданих тих чи інших доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на доступ до суду.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на вищевикладене не можна вважати, що представник позивача - адвокат Гринько В.Ф., отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилився від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) представником позивача до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про уточнення позовних вимог.

Інші недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, також було виконано представником позивача, оскільки суду були надані копії заочного рішення від 17 червня 2011 року, ухвали від 3 листопада 2011 року, ухвали від 22 грудня 2011 року, які мають читабельний вигляд та дозволяють розрізнити зміст документів.

Саме по собі ненадання копії судових рішень, як доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відповідно до кількості осіб, не може бути підставою для повернення позовної заяви позивачу.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не врахував зміст позовних вимог та обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому безпідставно в ухвалі про залишення позовної заяви без руху послався на те, що позовні вимоги повинні бути викладені у позовній заяві, а не у заяві про уточнення позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не визначає в якому вигляді мають бути подані документи на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви (нова редакція позовної заяви, заява, тощо).

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу "суд знає закон" (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року у справі №917/1739/17).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду на наступне.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів.

У разі, коли суд в результаті розгляду даної справи прийде до висновку про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 1 липня 2020 року у справі №645/7796/18.

Отже, враховуючи вищенаведені положення процесуального законодавства, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково на стадії відкриття провадження надав оцінку обґрунтованості обраного позивачем способу захисту його порушеного права, адже вказані дії суду стосуються стадії вирішення спору по суті, а не відкриття провадження.

При цьому у разі, якщо позивачем невірно обрано спосіб захисту його права та в суду відсутні можливості по захисту порушених права позивача в інший спосіб у порядку ч.2 ст. 5 ЦПК України, суд має з цих підстав залишити позовні вимоги у справі без задоволення, а не приймати відповідне рішення на стадії відкриття провадження, яка вчинення таких дій судом не передбачає.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження, порушено норми процесуального права, тому відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч.1. ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гриньком Володимиром Федоровичем, задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус