П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №760/2594/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/8927/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Букіної О.М., 21 лютого 2023 року в м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» звернулося до суду з вказаним позовом, в з якому просило:

- стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним станом на 19 січня 2021 року у розмірі 27700 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованості за кредитом, 1700 грн - заборгованості за нарахованими процентами;

- стягнути з відповідача на користь товариства судові витрати у розмірі 2270 грн та 8000 грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 травня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4-3, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 20 днів шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Ощадбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет http://monetka.ua або http://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

При цьому, позивач зазначав, що у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідач зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Кредитні кошти були відправлені відповідачу 21 травня 2020 року на платіжну картку НОМЕР_1 , емітовану АТ «Ощадбанк», що підтверджується чеком.

В подальшому кредитний договір № 4-3 від 21 травня 2020 року було пролонговано відповідачем 10 червня 2020 року шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн.

Разом з тим, незважаючи на виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідач допустив порушення своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим станом 19 січня 2021 року має заборгованість за договором у заявленому розмірі, а саме 27700 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за кредитом; 1700 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 21 травня 2020 року по 07 липня 2020 року (включно); 21000 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 08 липня 2020 року по 04 листопада 2020 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованість за кредитним договором № 4-3 від 21 травня 2020 року у розмірі 27700 грн, судовий збір у розмірі 2270 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач допустив порушення своїх зобов`язань за укладеним з позивачем кредитним договором, у зв`язку з чим станом 19 січня 2021 року має заборгованість за договором у заявленому розмірі (а.с.95-101).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати. Разом з цим відповідач визнав позов в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 4405 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивач не мав законних підстав нараховувати відсотки за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку кредитування.

При цьому зазначає, що згідно з п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на всій території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов'язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов'язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (а.с. 106-109).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21 травня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4-3, відповідно до п. 1.1. якого товариство надає позичальникові грошові кошти у розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в п. 1.3 цього договору, кредит надається на споживчі цілі.

Пунктом 1.3 договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 20 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит, не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору сторони погодили наступну проценту процентну ставку за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору.

Відповідно до п. 3.3 договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахування пролонгації договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

З даних квитанції № 226527880 від 21 травня 2020 року вбачається, що 21 травня 2020 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 5000 грн. У графі «призначення» вказано про перерахування коштів за договором № 4-3 від 21 травня 2020 року на умовах фінансового кредиту.

Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується листом №3/097/47 від 28 грудня 2020 року, випискою по рахунку відповідача та не заперечуються останнім в доводах апеляційної скарги.

Обставини пролонгації договору позичальником, підтверджуються позивачем посиланням на сплату відповідачем 10 червня 2020 року комісії у розмірі 250 грн.

Умови пролонгації визначені у п.4.14 Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», згідно з яким в продовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії … продовження відбувається на строк зазначений у договорі при отриманні кредиту, та діє з дати сплати нарахованих %. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.

Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №4-3 від 21 травня 2020 року вбачається, що позивачем відповідачу нарахована заборгованість за кредитним договором станом на 19 січня 2021 року у розмірі 27700 грн. При цьому з розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн. В період часу з 21 травня 2020 року по 07 липня 2020 року (включно) позивачем здійснюється нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 620,50 % річних, тобто за ставкою 1,7 % в день ( 1,7%*365=620,5), на суму 1700 грн. В цей період також наявні дані про сплату відповідачем 17 червня 2020 року 2295 грн, які зараховані на сплату відсотків за період з 21 травня 2020 року по 17 червня 2020 року, сума яких становить 2295 грн (1700+595=2295). В період з 08 липня 2020 року по 04 листопада 2020 року позивачем здійснюється нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 1277,5 % річних, тобто за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом, на суму 21000 грн.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судова практика з цього питання Верховним Судом не змінювалась і є усталеною. У постанові від 04лютого 2020 року у справі №912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Зазначені правові висновки були враховані у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №383/869/14, від 10 лютого 2021 року у справі №331/3410/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі №717/1223/17-ц та інших.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами у справі 21 травня 2020 року в електронній формі був укладений кредитний договір. Обставини укладення договору та отримання кредитних коштів підтверджуються матеріалами справи та визнаються відповідачем.

Умовами договору сторонами було визначено строк надання кредиту та строк дії договору - 20 днів. Однак, 10 червня 2020 року відповідачем було здійснено сплату комісії у розмірі 250 грн, що визначена позивачем як плата за пролонгацію договору. Домовленість сторін щодо строку прологанції належним чином не оформлена, однак позивач вказує на застосуванні пролонгації «за комісією», що передбачає строк 7 або 14 днів. Разом з тим, виходячи з даних розрахунку позивачем застосовується ставка 1,7 % в день, як за кредит, що не є простроченим до 07 липня 2020 року. При цьому станом на 10 червня 2020 року йде нарахування процентів за 20 днів на суму 1700 грн, 17 червня 2020 року йде нарахування за 7 днів на суму 595 грн. В цей період також наявні дані про сплату відповідачем 17 червня 2020 року 2295 грн, які зараховані на сплату відсотків за період з 21 травня 2020 року по 17 червня 2020 року, сума яких і становить 2295 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що сторони у справ в цей період дійшли згоди щодо пролонгації договору, а також про те, що відповідачем було здійснено погашення нарахованих процентів за користування кредитом за період до 17 червня 2020 року, проте погашення суми тіла кредиту в розмірі 5000 грн не відбулось.

В період з 18 червня 2020 року по 07 липня 2020 року позивачем нараховано процентів за ставкою 1,7 % в день на суму 1700 грн, однак даних про повторну пролонгацію матеріали справи не містять. А отже нарахування цих відсотків поза межами дії кредитного договору не відповідає умовами кредитного договору, тому ця сума до стягнення не підлягає.

Що стосується нарахування на підставі п. 3.3 договору 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту, то слід виходити з того, що вказана процента ставка нараховувалась поза межами строку кредитування. Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється, а вимог на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивачем заявлено не було, то правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 21000 грн відсутні.

При цьому слід також зазначити, що оскільки проценти за умовами п. 3.3 кредитного договору проценти нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб обчислення за кожен день прострочення, не підпадають під визначення пені, так як з огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, можна дійти висновку, що ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 536, 625, 693 ЦК України. А тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача користь позивача грошових коштів у розмірі 21000 грн на підставі вимог ч. 2 ст. 625 України.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що згідно з розрахунком заборгованості 17 червня 2020 року відповідачем на виконання договору було частково сплачено суму боргу у розмірі 2295 грн, що становить суму нарахованих відсотків за користування кредитом, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кредитні кошти у розмірі 5000 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що хоча відповідач не має зареєстрованого місця проживання в м. Києві, він зареєстрований в Житомирській області, в порядку ч. 2 ст. 378 ЦПК України справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), так як учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції не заявив про непідсудність справи при зверненні із відзивом на позовну заяву, відсутнє на це і посилання в доводах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції здійснює перерозподіл судових витрат.

В порядку ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (18%), а саме по сплаті судового збору - 408 грн та за витрати на правову допомогу в розмірі - 1140 грн, що становить загальну суму 1848 грн.

Оскільки колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу відповідача то йому також підлягають компенсації за рахунок позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно, а саме на суму 3336,9 грн, що становить 98% від суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

А отже стягненню з позивача на користь відповідача підлягає різниця у вказаних сумах, що становить 1488,9 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість за кредитним договором №4-3 від 21 травня 2020 року у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 90 копійок.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, оф. 520.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Соколова

Судді В.А. Нежура

Н.В. Поліщук