Провадження 2-о/336/454/2023
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

27 жовтня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши подану в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні, -

встановила:

Представник заявника - адвокат Фельський С.Л., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001016 від 07.05.2014, Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 20.10.2023 серії АР №1076960, звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить: встановити факт перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 19.07.2023 одружився з ОСОБА_2 , від якої у нього є спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У ОСОБА_2 є ще троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які не є рідними дітьми заявника. Фактично діти не мають батька, який би надавав їм утримання, що підтверджується витягом про народження дітей. Заявник постійно проживає за місцем реєстрації дітей у АДРЕСА_1 та фактично всі діти знаходяться на його утриманні. Дружина ОСОБА_2 наразі не працює, оскільки доглядає за дітьми. У зв`язку з оголошенням воєнного стану та загальної мобілізації, заявника мобілізовано до лав ЗСУ. Наразі він є військовослужбовцем. На утриманні подружжя перебуває четверо дітей, які постійно потребують коштів на харчування, забезпечення одягом, навчання та інші потреби. Мати не працює, тому ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Запорізькій області, щодо визначення та нарахування пільг, які надаються військовослужбовцям, та їх сім`ям. Представник пенсійного фонду повідомив йому, що отримати пільги на усіх дітей можливо лише у разі наявності рішення суду, про встановлення факту перебування дітей на його утриманні. Відтак, ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з цією заявою.

До заяви додано копії наступних документів: свідоцтв про народження дітей, свідоцтва про шлюб, Витяги з ДРАЦС щодо дітей ОСОБА_2 , листа ТОВ «Місто для людей Запоріжжя , відповідно до якого ОСОБА_1 без реєстрації фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , роздруківку Форми ОК-5 з ПФУ на ім`я ОСОБА_2 за період з 2009 по 2023 роки, роздруківки виписки з АТ КБ «ПриватБанк» про надходження по картці ОСОБА_1 за період з 13.04.2023 по 17.10.2023, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги.

Ознайомившись з наданими матеріалами, суд приходить до висновку про наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються судом у окремому провадженні, яке належить до непозовного цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Стаття 315 ЦПК України називає окремі категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18).

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

У заяві не зазначено, які права ОСОБА_1 є порушеними, та які наслідки саме для нього настануть після того, як буде встановлено факт, який він просить встановити у заяві.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт того, що на його утриманні перебувають діти його теперішньої дружини, та зазначав, що метою звернення до суду є отримання сім`ї військовослужбовця відповідних пільг, що в подальшому дасть їм можливість отримати соціальні пільги та гарантії.

Також, у заяві зазначив, що відповідно до п.п г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у ризі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Разом з тим, заявником не залучено в якості заінтересованої (а не зацікавленої, як зазначено в заяві) особи - Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем свого проживання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд звертає увагу на те, що документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні зазначених заявником соціальних пільг та гарантій суду не надано.

Навпаки заявник фактично просить встановити факт задля того, щоб не він, а діти його дружини мали пільги як члени родини військовослужбовця.

Проте, заява не містить доказів того, що: по-перше, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, по-друге, звертався до УПФУ з заявою про «визначення та нарахування пільг, які надаються військовослужбовцям та їх сім`ям», по-третє, не надано доказів того, що його дружина зверталася з відповідною заявою до ПФУ та їй було відмовлено, по-четверте, не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні вищевказаних питань за відсутності судового рішення.

З огляду на зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також тексту заяви, заявник прагне встановити у суді факт для отримання у майбутньому соціальних пільг та гарантій для членів родини його дружини (її дітей від попередніх стосунків), а не його самого, а також для можливості бути звільненим з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, зокрема, у ризі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Проте, жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до вказаної заяви, заявником суду не надано.

Отже, вимога про встановлення факту того, що діти теперішньої дружини заявника: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на наведене, подана заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, так як законодавством визначено певний порядок вирішення цього питання та передбачено її право на оскарження у судовому порядку саме відмови відповідного органу чи уповноваженої особи у встановленні такого факту.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст. 136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ст. 227 ЦПК.

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 3 ст. 185 цього Кодексу, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що подана в порядку окремого провадження заява ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. ст. 185, 258 - 261, 315,318, ЦПК України,

постановила:

Позовну заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні - залишити без руху.

Надати заявнику строк п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити заявнику, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною і повертається.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова