Справа № 309/2874/16-ц
Провадження № 2/309/198/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицький С.А.

за участю секретаря судових засідань Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Нанківської сільської ради , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Управління Держгеокадастру у Хустському районі про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вайдич Я.В. звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , Нанківської сільської ради, третя особа без самостійних вимог Управління Держгеокадастру у Хустському районі про визнання незаконним та скасування рішення ІІ сесії 23 скликання Нанківської селищної ради від 29 серпня 2000 року в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_3 , та визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 4664.

В ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та подала до суду заяву про визнання незаконним та скасування рішення ІІ сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради від 28 серпня 2000 року в частині передачі гр. ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 земельної ділянки розташованої на території Нанківської сільської ради , площею 0,6428 га, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства. Визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 лютого 2008 року, виданого державним нотаріусом Хустської нотаріальної контори Рошинець Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-253, в частині спадкового майна ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 , що складається із земельних ділянок, площею 0,6428 га, розташованих на території с.Нанково, Нанківської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, право власності на які підтверджується Державним актом на право власності на землю серії Р4 №069901, виданого на підставі рішення ІІ сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради від 28 серпня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4664 від 14 грудня 2000 року.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона в порядку спадкування успадкувала житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , який було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; згідно витягу з рішення виконкому Хустської районної ради народних депутатів, № 194 від 29.06.1983 року ОСОБА_4 на виділеній земельній ділянці зборами колгоспу від 21.01.1983 року дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та видано Свідоцтво на забудову садиби в АДРЕСА_2 ; згідно проекту забудови земельної ділянки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 виділено земельну ділянку шириною 32 метри; після оформлення права власності на житловий будинок вона почала процедуру приватизації земельної ділянки, в ході якої встановлено, що частина земельної ділянки передана у власність ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 , на підставі рішення ІІ сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради від 28.08.2000 року, яка накладається на земельну ділянку, яка була виділена ОСОБА_4 в 1983 році; на час оформлення землевпорядної документації гр. ОСОБА_3 , за громадянином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , спадкоємцем яких являється позивач було зареєстровано в установленому порядку право користування земельною ділянкою; відсутність у ОСОБА_5 . Державного акту на право власності на землю на момент оформлення землевпорядної документації ОСОБА_3 пояснюється тим, що у відповідності до ст. 20 ЗК Української РСР право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільгосппідприємств та по господарських книгах сільських рад. Тобто на момент передачі ОСОБА_5 земельної ділянки виготовлення державних актів на право власності на землю чи користування земельними ділянками громадянами не передбачалося; при передачі та оформленні права власності земельної ділянки ОСОБА_3 у Державному акті на право власності на земельну ділянку видно, що земельна ділянка ОСОБА_3 межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 на лінії від В до Г, однак ОСОБА_3 не погоджувала з ОСОБА_1 межі земельної ділянки в натурі при встановленні меж, а тому через ці обставини позивач вважає, що відбулося порушення при оформленні ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, що полягає в передачі ОСОБА_3 частини земельної ділянки яка раніше була передана ОСОБА_5 , правонаступником якого являється ОСОБА_1 , також передача земельної ділянки у власність ОСОБА_3 відбулася з порушенням, оскільки проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі без участі суміжного користувача.

Просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подали до суду відзив та пояснення про те, що рішення суду у справі № 309/1891/14-ц, на яке посилається позивач як підставу про належність права власності на землю зазначено, що позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування за померлою тіткою ОСОБА_6 право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку призначена для його обслуговування;

Даним рішення суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та визнав право власності в порядку спадкування тільки на будинковолодіння в АДРЕСА_2 . Про розмір земельної ділянки, яку набула право власності в порядку спадкування ОСОБА_1 в резолютивній частині рішення не йдеться, отже не вирішувалося право власності в порядку спадкування на землю, таким чином позивач ОСОБА_1 має право на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинковолодіння в АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення 9-ї сесії 22-го скликання від 27.09.1997 року Нанківської сільської ради та Списку громадян , яким передано безкоштовно земельні ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, у Списку який є додатком № 1 до рішення 9-ї сесії 22-го скликання від 27.09.1997 року під № 5 значиться громадянка ОСОБА_6 , адреса буд. АДРЕСА_2 , якій даним рішенням передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,50 га, з них: 0,15 га для обслуговування будівель та 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства.

Таким чином, враховуючи, що в рішенні суду у справі № 309/1891/14-ц, на яке посилається позивач ОСОБА_1 як підставу про належність в неї права власності на землю в порядку спадкування позивач ОСОБА_1 , враховуючи нероздільність житлового будинку та земельну ділянку, на якій він побудований та необхідний для обслуговування житлового будинку набула права власності лише на земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для обслуговування будівель, що узгоджується висновками висловленим у постанові ВСУ у справі за № 6-2225 цс16. У витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер: 14090613 від 27.06.2014, реєстраційний номер права власності: 53 значиться зареєстрованим за ОСОБА_1 житловий будинок з підвалом під частиною будівлі, літня кухня, сарай убиральня, ганок, колодязь, таким чином право власності на землю ОСОБА_1 не зареєстровано. Відповідно до рішення 9-ї сесії 22-го скликання від 27.09.1997 року Нанківської сільської ради ОСОБА_6 , адреса буд. АДРЕСА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, але ця земельна ділянка їй виділена не в урочищі « Під фермою» в с.Нанково, де розташований житловий будинок АДРЕСА_2 , що успадкувала позивач ОСОБА_1 , а така земельна ділянка була виділена спадкодавцю ОСОБА_6 в урочищі «Лазок» (Ягоди) в с.Нанково, на значній відстані від житлового будинку АДРЕСА_2 . Крім того відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 зазначають, що жодним письмовим доказом позивач та його представник не довели: площу земельної ділянки, яка була виділена під перебудову із земель колгоспу «радянська Україна» спадкодавцю ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_5 ; яка площа земельної ділянки перебувала у спадкодавця ОСОБА_6 в користуванні чи власності на день її смерті та виникненні права на спадщину у позивача ОСОБА_1 , та жодних правовстановлюючих документів на право власності чи користування спірною земельною ділянкою, а також заповіту щодо неї позивачем не надано. Вважають, що спірна земельна ділянка не є об`єктом спадкування і не увійшла до спадкової маси, що свідчить про відсутність порушеного права позивача ОСОБА_1 стосовно неї.

В частині позову ОСОБА_1 щодо порушення при оформленні ОСОБА_3 . Державного акту на право власності на земельну ділянку, який проведено без встановлення меж земельної ділянки в натурі без участі суміжного користувача, відповідач пояснив, що рішення Нанківської сільської ради про передачу земельних ділянок у власність матері відповідача ОСОБА_2 було прийнято 28.08.2000 року та Державний акт на право власності на землю серії Р4 №069901 був виданий ОСОБА_3 14.12.2000 року.

26.02.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав у власність в порядку спадкування земельну ділянку, що належала його матері ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок в порядку спадкування за адресою АДРЕСА_2 згідно рішення Хустського районного суду у справі № 309/1891/14-ц від 22.05.2014 року.

На час прийняття рішення про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 , виготовлення та видачу Державного акта на земельну ділянку ОСОБА_3 та оформлення права власності в порядку спадкування ОСОБА_2 , позивач не мала права власності (не успадкувала) на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 та земельну ділянку, на якій він розміщений, тобто вона не мала цивільної дієздатності щодо житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 та земельної ділянки, на якій він розміщений, а тому будь-яке погодження меж з нею не мало юридичного значення. ОСОБА_6 , попередній власник житлового будинку в АДРЕСА_2 та земельної ділянки, на якій він розміщений померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому 14.12.2000 року на час оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 з ОСОБА_6 не погоджувала ОСОБА_3 межі земельної ділянки та просить суд розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8 та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Нанківська сільська рада в особі Хустської міської ради подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якій зазначила, що будинок в АДРЕСА_2 побудований ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , згідно з рішення виконкому Хустської районної ради народних депутатів № 194 від 29.06.1983 року та видано свідоцтво на забудову садиби на виділеній земельній ділянці зборами колгоспу від 21.01.1983 року. Рішенням ІІ сесії 23-скликання Нанківської сільської ради від 28.08.2000 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку та зареєстровано у книзі записів державних актів на право власності на землю під номером -4664. Земельна ділянка позивачки не сформована , їй не присвоєно кадастровий номер, відтак, така не є об`єктом цивільних прав. Відповідач Нанківська сільська рада в особі Хустської міської ради просить відмовити ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Нанківської сільської ради, третя особа Управління Держгеокадастру у Хустському районі про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та клопоче розглядати справу без участі уповноваженого представника за наявними матеріалами справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах виготовленого Хустською районною радою ОСОБА_5 , рішенням виконкому Хустської районної ради № 194 від 29.06.1983 року надано дозвіл на перебудову житлового будинку в АДРЕСА_2 , на землях виділених із земель колишнього колгоспу «Радянська Україна» та виготовлено будівельний паспорт № 83

22 травня 2014 року рішення Хустського районного суду у справі № 309/1891/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Нанківської сільської ради , третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_2 в порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер -53, номер запису про право власності 6161078, реєстраційною службою Хустського районного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано за ОСОБА_1 житловий будинок з підвалом під частиною будівлі, літню кухню, сарай, убиральня, ганок, колодязь питний.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 № 069901 від 14.12.2000 року виданого Нанківською сільською радою ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення ІІ сесії 23 - скликання передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6428 га, яка розташована на території с.Нанково, Нанківської сільської ради для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 4664.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Рошинець Н.П. від 26.02.2008 року спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , та до складу спадщини входить в тому числі спірна земельна ділянка площею 0,6428 га , які розташовані на території с.Нанково, Нанківської сільської ради, Хустського району Закарпатської області, призначені для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, право власності на які підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії Р4 №069901, виданого на підставі рішення ІІ-сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради від 28 серпня 2000 року, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4664 від 14 грудня 2000 року.

Суд зазначає, що рішенням Хустського районного суду у справі № 309/1891/14-ц від 22 травня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Нанківської сільської ради , третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_2 в порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Площа земельної ділянки, яка була виділена під перебудову із земель колгоспу «радянська Україна» спадкодавцю ОСОБА_6 та її чоловіку ОСОБА_5 , та яка площа земельної ділянки перебувала у спадкодавця ОСОБА_6 в користуванні чи власності на день смерті спадкодавців та виникненні права на спадщину у позивача ОСОБА_1 доказів не надано, жодних правовстановлюючих документів на право власності чи користування спірною земельною ділянкою позивачем ОСОБА_1 теж не надано.

Інших належних та допустимих доказів підтвердження накладення чи перетину земельних ділянок позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 суду не надано та оскільки у цьому випадку необхідні спеціальні знання, клопотання сторін про призначення земельно-технічної експертизи не заявлялося. Ні рішення державних кадастрових реєстраторів або викопіювання спірної земельної ділянки з Публічної кадастрової карти України доказами накладення не можуть бути.

Саме такі праові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі №514/1571/14-ц, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі №911/1480/18, від 12 грудня 2018 року у справі №441/1595/15, від 16 вересня 2020 року в справі №370/2351/16-ц.

Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 20.03.2019р. у справі № № 514/1571/14-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала таку правову позицію: Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Крім цього суд звертає увагу, що за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі №925/1265/16).

Отже, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , Нанківської сільської ради, третя особа без самостійних вимог Управління Держгеокадастру у Хустському районі про визнання незаконним та скасування рішення ІІ сесії 23 скликання Нанківської сільської ради від 28 серпня 2000 року в частині передачі земельної ділянки ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 земельної ділянки Розташованої на території Нанківської сільської ради , площею 0,6438 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 № 069901, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4664 від 14 грудня 2000 року, виданий ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_1 , на підставі рішення ІІ сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради, визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 лютого 2008 року, виданого державним нотаріусом Хустської нотаріальної контори Рошинець Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-253, в частині спадкового майна ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 , що складається із земельних ділянок, площею 0,6428 га, розташованих на території с.Нанково, Нанківської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, право власності на які підтверджується Державним актом на право власності на землю серії Р4 №069901, виданого на підставі рішення ІІ сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради від 28 серпня 2000 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4664 від 14 грудня 2000 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.