КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року

справа № 753/21315/20

провадження № 22-ц/824/6860/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Верланова С.М., Кулікової С.В.,

при секретарі: Дьоміній К.М.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року, постановлене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, зарахування однорідних позовних вимог, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 212677,93 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідач не виконував належним чином свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання сина з моменту відкриття виконавчого провадження, що підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, виданих старшим державним виконавцем.

В квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини, зарахування однорідних позовних вимог.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 підлягає звільненню від заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2016 року по червень 2020 року, які були стягнуті на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2009 року по цивільній справі №2-1429/09 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, оскільки спільний син сторін в цей період проживав з батьком.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , від сплати заборгованості по аліментам за період з січня 2016 року по червень 2020 року, які були стягнуті на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2009 року по цивільній справі №2-1429/09 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 17.11.2008 року до досягнення ним повноліття.

Зараховано зустрічні однорідні зобов`язання з погашення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- визнано погашеною заборгованість по аліментам ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в розмірі 70 386 грн 95 коп., яка виникла в період з листопада 2008 року по грудень 2015 року у виконавчому провадженні ВП №50428918, відкритому Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнано погашеною заборгованість по аліментам ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в розмірі 70 386 грн 95 коп., яка виникла в період з серпня 2018 року по лютий 2020 року у виконавчому провадженні ВП №62575188, відкритому Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 2 147 грн 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення яким первісний позов задовольнити.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що посилання суду першої інстанції про те, що Сімейним кодексом не передбачено стягнення заборгованості за аліментами не збігається із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, відповідно до якого зазначено, що відносини між колишнім подружжям можуть бути врегульовані ЦПК України.

Вважає, що суд першої інстанції помилково зарахував сплачені аліменти відповідача на суму 70386,95 грн без наявності належних доказів їх сплати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості по аліментам в судовому порядку на підставі відповідного рішення суду. Внаслідок задоволення судом первісного позову за двома рішеннями суду будуть стягуватись одні і ті кошти, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належними чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив із того, що діюче законодавство України, включаючи і Сімейний кодекс України, не передбачає стягнення заборгованості аліментів на утримання дитини з платника аліментів на користь одержувача аліментів в окремому позовному провадженні. Задоволення первісного позову може призвести до подвійного стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Задовольняючи зустрічний позов суд щодо звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами за період з січня 2016 року по червень 2020 року першої інстанції виходив із того, що у вказаний період син сторін ОСОБА_4 мешкав разом з батьком ОСОБА_2 .

Задовольняючи зустрічний позов суд щодо зарахування зустрічних однорідних зобов`язань суд першої інстанції виходив із ч. 1-2 ст. 601 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.11.2005 року сторони уклали між собою шлюб.

В період зареєстрованого шлюбу у них народився ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_3 (а.с.56 т.1).

26.05.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.55 т.1). Вказані вище обставини не заперечувались учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2009 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільної дитини: сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.57 т.1). З цим рішенням ОСОБА_2 погоджувався, оскільки син на той час проживав разом з матір`ю.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю було відмовлено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 . Дане рішення набрало законної сили 12.05.2020 року (а.с. 58-61 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2019 року припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, визначеного рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2009 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільної дитини: сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх її доходів щомісяця з 14.08.2018 року і до досягнення ним повноліття (а.с.62-67 т.1). Дане рішення набрало законної сили 3.06.2020 року.

Також встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_5 в період з листопада 2008 року по грудень 2015 року проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 , а з січня 2016 року по червень 2020 року мешкав разом з батьком ОСОБА_2 . Вказані обставини знайшли своє відображення та підтвердження і в рішеннях Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2019 року та від 10.12.2019 року (а.с.7-9; 58-61; 62-67 т.1), а також в Постанові Київського апеляційного суду від 3.06.2020 року (а.с.68-75 т.1).

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як зазначає ч. 3, ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , складає 240 113 грн 70 коп. на підставі невиконання відповідачем рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2009 року.

Відповідно до ч. 3, 4 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином законодавством передбачено, що нарахування та стягнення заборгованості зі сплати аліментів здійснюється державним виконавцем та в межах виконавчого провадження, а не шляхом ухвалення судового рішення.

В постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 712/6079/18 зазначено, що заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання рішення про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Отже, вимога позову про стягнення заборгованості по аліментах фактично є повторною, а тому задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що задоволення первісного позову ОСОБА_1 може призвести до подвійного стягнення платежу (аліментів) з ОСОБА_2 , а тому первісний позов задоволенню не підлягає.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 судом прийнята бути не може, оскільки предметом зазначеної справи є стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а не стягнення по сплаті заборгованості по сплаті аліментів.

Доводи апеляційної скарги про помилковість зарахування сплачених аліментів з боку відповідача у сумі 70386, 95 грн колегія суддів вважає необґрунтованими.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.11.2021 року, виконаним головним державним виконавцем Данилюк О.Б., сума заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1 за період з листопада 2008 року по грудень 2015 року включно становить 70 386 грн 95 коп. (а.с.202-204). А з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у іншому виконавчому провадженні заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за період проживання сина з батьком станом на 01.09.2021 року становить 150 092 грн. 55 коп. (а.с.179-181).

Згідно ч. 1-2, ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог про стягнення аліментів.

Судом першої інстанції вірно здійснено зарахування зустрічних позовних вимог, враховуючи, що зобов`язання з погашення заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини не є стягненням аліментів, а є існуючою заборгованістю по сплаті аліментів.

Посилання апелянта на те, що судом позбавлено ОСОБА_1 на отримання грошових коштів в якості несплачених аліментів за період починаючи з 2008 року, судом не приймається, оскільки внаслідок зарахування зустрічних позовних вимог визнано погашеною заборгованість по аліментам ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в розмірі 70 386 грн 95 коп., яка виникла у виконавчому провадженні ВП №62575188.

Відтак, будь-яких прав апелянта судом порушено не було.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незгоди з рішенням суду щодо звільнення ОСОБА_2 від заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2016 року по червень 2020 року, які були стягнуті на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2009 року, а тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді