Справа № 496/2345/21
Провадження № 2/496/161/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування за заповітом,

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

- встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , п`ять років до часу відкриття спадщини;

- усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом щодо майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона з дитинства була знайома з сусідкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На прохання ОСОБА_4 , яка важко хворіла, у тому числі психічними розладами, та мала інвалідність ІІ групи за онкозахворюванням, у зв`язку з чим потребувала догляду та утримання з 01.12.2013 року, вона почала проживати разом з нею однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 . Тобто вона з ОСОБА_4 проживала разом однією сім`єю з 01.12.2013 року по день смерті останньої, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 . За цей період часу її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , остання одинадцять місяців проживала у матері відповідача, відповідно вона (позивачка) вважає, що проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю п`ять років до часу відкриття спадщини. За час проживання однією сім`єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вона (позивачка) вбирала в квартирі, прала, готувала їжу, ходила за продуктами та ліками, сплачувала комунальні послуги, доглядала та утримувала ОСОБА_4 06.12.2019 року вона звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а 26.06.2020 року вона звернулась до Біляївського районного суду Одеської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з грудня 2013 року по 12.11.2019 року. В подальшому їй стало відомо, що до Біляївського районного суду Одеської області звернувся відповідач з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, де по даній справі її було залучено в якості третьої особи. Справа в тому, що 01.11.2016 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №2-2745, згідно якого заповіла відповідачу належну їй квартиру АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що мала психічні розлади. У жовтні 2017 року відповідач відвіз ОСОБА_4 проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 , а 21.07.2018 року привіз її до Хлібодарської лікарняної амбулаторії, де лікарем вказаної амбулаторії ОСОБА_5 їй було видано направлення на стаціонарне лікування до Одеської обласної психіатричної лікарні №2. 21.09.2018 року відповідач повіз ОСОБА_4 до Одеської обласної психіатричної лікарні №2, але у зв`язку з тим, що її не поклали на стаціонарне лікування, відповідач в цей же день привіз її до зареєстрованого місця проживання, а саме до квартири АДРЕСА_1 . Наступного дня відповідач приїхав до ОСОБА_4 та у її (позивачки) присутності, а також присутності соціального працівника та сусідів, за участі невідомої особи, яка була з відповідачем та вела відео зйомку, передав соціальному працівнику вищевказаний заповіт та документи ОСОБА_4 , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та потребувала допомоги. Після цього і до моменту смерті ОСОБА_4 відповідач жодного разу до неї не приходив, відповідно жодної допомоги їй не надавав та навіть не був присутній на похоронах. Вона здійснила організацію та оплату поховання ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4 , яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, позивачка просить суд усунути його від права на спадкування за заповітом щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 п`ять років до часу відкриття спадщини.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому вказує на те, що позивачка не проживала з померлою ОСОБА_4 однією сім`єю з 01.12.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, позивачка ОСОБА_2 протягом останнього року життя ОСОБА_4 підтримувала із нею добросусідські відносини, можливо разом із працівниками соціальної служби Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації допомагала ОСОБА_4 по господарству, оскільки проживала у сусідній квартирі, але разом з нею в одній квартирі не проживала та спільного господарства не вела. У період з 01.12.2013 року по 09.01.2015 року ОСОБА_4 мешкала у квартирі із своєю тіткою ОСОБА_6 до дня смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 поховані поруч, у них спільний надгробний пам`ятник. З 09.01.2015 року по жовтень 2017 року ОСОБА_4 мешкала самостійно, відмовлялась від спільного проживання із будь-якими особами, але постійно перебувала під наглядом його матері. З жовтня 2017 року у ОСОБА_4 сталися проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вона була госпіталізована до Одеської Міської клінічної лікарні №10, де проходила стаціонарне лікування з 20.10.2017 року по 26.10.2017 року. Після виписки з лікарні, ОСОБА_4 з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року проживала разом з його матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена квартира належить йому та його матері на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.2004 року. У свою чергу, ОСОБА_4 була найближчою подругою його матері, родичів та інших близьких осіб у померлої ОСОБА_4 після смерті її тітки ОСОБА_6 не було. Його мати для ОСОБА_4 була найближчою людиною. Усі медичні обстеження ОСОБА_4 , документи, які були надані позивачкою до матеріалів справи, здійснювалися за його участю, оскільки саме він та його мати піклувалися про здоров`я ОСОБА_4 . З цих підстав ОСОБА_4 за життя вирішила здійснити розпорядження своїм майном та на випадок своєї смерті заповіла йому, належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки 26.10.2017 року ОСОБА_4 була виписана з МКЛ №10 та потребувала сторонньої допомоги, вона переїхала проживати до його матері за адресою: АДРЕСА_2 . Із його матір`ю вони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, його мати здійснювала догляд за ОСОБА_4 . Під час спільного проживання у його матері, ОСОБА_4 витрачала свою пенсію тільки на лікарські обстеження та ліки, наразі, залишок її пенсійних коштів він передав соцпрацівнику ОСОБА_8 . У липні 2018 року у ОСОБА_4 сталося різке погіршення психічного здоров`я. У зв`язку із необхідністю отримання належної медичної допомоги, ОСОБА_4 отримала від Хлібодарської лікарняної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини Біляївського району Одеської області направлення на стаціонарне лікування у ОПД№2 у зв`язку із гострим реактивним станом (гострим психічним розладом), куди була доставлена ним 21.09.2018 року. З вересня 2018 року ОСОБА_4 проходила лікування гострих психіатричних розладів у Хлібодарській лікарняній амбулаторії загальної практики та мала перебувати під постійним наглядом соціальних працівників Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації. Таким чином, ОСОБА_2 не проживала із померлою ОСОБА_4 однією сім`єю протягом п`яти років, спільним побутом пов`язані не були, та взаємні права та обов`язки не мали. Крім того, ОСОБА_2 завжди проживала разом зі своєю власною родиною (дитиною та чоловіком) у квартирі по АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_4 по сусідству, можливо допомагала їй разом з соціальними працівниками та іншими сусідами, але зазначене не є тотожним та не свідчить про спільне проживання позивачки зі спадкодавцем та наявності спільного побуту. Позивачка, звертаючись до суду із позовними вимогами, зокрема, про усунення його від права на спадкування за законом, посилається на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, яка, на його думку, застосовується виключно до спадкоємців за законом. У свою чергу, він є спадкоємцем за заповітом, а тому положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України не мають бути застосовані у даних правовідносинах. Крім того, він не залишав ОСОБА_4 у безпорадному стані. Дійсно, з 26.10.2017 року після виписки з МКЛ№10 ОСОБА_4 почала потребувати стороннього догляду і з цього часу вона почала проживати з його матір`ю, яка була її найкращою подругою, доглядала за нею та вела з нею спільне господарство. У вересні 2018 року він особисто вимушений був відвезти ОСОБА_4 до психіатричного закладу через значне погіршення її психічного стану та агресію відносно його матері. Амбулаторне лікування ОСОБА_4 було неможливе. Для подальшої госпіталізації до психіатричного закладу він мав привезти ОСОБА_4 за місцем її реєстрації для оформлення документів уповноваженими працівниками. Медичний працівник запевнив його, що ОСОБА_4 має проходити виключно стаціонарне лікування в Обласному психіатричному диспансері №2 у зв`язку з гострим реактивним станом (гострим психічним розладом), куди була доставлена ним 21.09.2018 року, а після стабілізації стану перебувати під постійним наглядом соціальних працівників за місцем реєстрації. Отже, він не залишав померлу ОСОБА_4 у безпорадному стані, оскільки поки її стан здоров`я дозволяв обмежитись лише домашнім доглядом за нею, вона проживала разом з його матір`ю та була забезпечена необхідним доглядом. Однак, коли її стан погіршився та вона стала проявляти агресію відносно його матері, стала потребувати постійної кваліфікованої медичної допомоги, він зробив необхідні дії, щоб вона отримувала кваліфіковану медичну допомогу, оскільки він не є лікарем-психіатром та не міг допомогти їй іншим чином. З 23.09.2018 року ОСОБА_4 проходила лікування та перебувала під наглядом соціальних працівників Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації та сусідок ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . Після проходження лікування ОСОБА_4 ані вона, ані соціальні працівники, ані будь-які інші особи не повідомляли його про необхідність надання допомоги ОСОБА_4 . Дійсно, він не здійснював організацію та оплату поховання ОСОБА_4 та не був присутній на її похоронах, оскільки усі спроби зв`язатись з ОСОБА_4 по телефону були невдалими (їм користувалась донька ОСОБА_2 ) та ані його, ані його матір, яка була близькою подругою потерпілої, ніхто не повідомив про смерть ОСОБА_4 . Враховуючи вищевикладене відповідач зазначає, що позивачка надає суду неправдиві відомості щодо спільного проживання разом із померлою ОСОБА_4 однією сім`єю з 01.12.2013 року по 12.11.2019 року та заявляє вимоги про усунення його від права на спадкування за заповітом, посилаючись на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, що регулюють усунення від права на спадкування за законом, а обставини щодо залишення спадкоємця у безпорадному стані не відповідають дійсності.

Позивачка та її представник в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали. При цьому позивачка пояснила, що вона з дитинства проживає в смт Хлібодарське, з 11.10.2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , 1943 року народження, та донькою, 2009 року народження. З 1975 року ОСОБА_4 проживала в квартирі АДРЕСА_4 в цьому ж будинку, їх квартири розташовані навпроти. З 2013 року по день смерті ОСОБА_4 більшу частину часу вона проживала у останньої, але ночувала у себе в квартирі, а коли вона не могла ходити ночувала у неї. ОСОБА_4 всю свою пенсію витрачала на ліки, а вона (позивачка) допомагала платити комунальні послуги, готувати їжу, речі та побут були на ній. Дійсно, у період з 26.10.2017 року до 21.09.2018 року ОСОБА_4 проживала зі своєю подругою ОСОБА_7 .

Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що позивачка з грудня 2013 року проживала разом із ОСОБА_4 , як одна сім`я, у зв`язку з тим, що остання важко хворіла. В подальшому з 2017 року ОСОБА_4 проживала 11 місяців з матір`ю відповідача в м. Одесі. 21.09.2018 року ОСОБА_3 привіз ОСОБА_4 , яка знаходилась в безпорадному стані, до її місця мешкання, а наступного дня привіз її документи та передав працівнику соціальної служби і з того часу жодного разу він не приїзжав до неї та ухилявся від своїх обов`язків щодо особи, яка знаходилась в безпорадному стані. Про те, що ОСОБА_4 склала заповіт на відповідача, позивачка дізналась, коли звернулась до нотаріуса.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що позивачка не є членом сім`ї ОСОБА_4 , доглядала за останньою останній рік. ОСОБА_4 проживала в АДРЕСА_5 . У період з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року ОСОБА_4 проживала з його матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . 21.09.2018 року він привіз її до її місця проживання в смт Хлібодарське, де передав соціальному працівнику. У ОСОБА_4 не було психічного захворювання, черговий лікар визначив, що в неї була стареча деменція. Йому телефонувала соціальний працівник ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , яким він повідомив, що ОСОБА_4 знаходиться в своїй квартирі, документи останньої та гроші він привіз наступного дня та передав під опис. Причиною, яка слугувала тому, що він привіз ОСОБА_4 до її місця проживання, є те, що остання «підняла руку» на його матір і з вказаного приводу виник конфлікт. Після цього, його мати телефонувала ОСОБА_4 , проте телефон був у позивачки, яка не давала можливості спілкуватись. Після 22.09.2018 року він не приїзжав до ОСОБА_4 , оскільки йому було морально важко через конфлікт, який стався між нею та його матір`ю.

У судовому засіданні за клопотанням позивачки були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є депутатом та з померлою ОСОБА_4 він знайомий з 1974 року, відповідача ОСОБА_3 знає з 2017 року. Позивачка піклувалась про ОСОБА_4 . Одного разу він помітив відчинені двері в квартирі ОСОБА_4 та побачив, що вона знаходиться в квартирі, але не розуміє, що відбувається. Після цього він зателефонував ОСОБА_3 , який приїхав наступного дня та пояснив, що ОСОБА_4 стала поводити себе агресивно і він привіз її в смт Хлібодарське. Також ОСОБА_3 повідомив його, що він домовився з соціальним працівником, щоб він доглядав за нею. Декілька разів він бачив соціального працівника, проте фактично ОСОБА_4 опікувалась позивачка. У його присутності відповідач повернув ОСОБА_4 її документи, які прийняли під опис. З того часу він ОСОБА_3 жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку давно, часто була у неї в гостях, де часто бачила ОСОБА_4 . В якийсь момент позивачка із ОСОБА_4 вирішили проживати разом. Позивачка піклувалася про ОСОБА_4 , готувала, прибирала, пенсія останньої витрачалась на ліки та частково на комунальні послуги, інші витрати брала на себе позивачка. Відповідача вона не бачила, знає від позивачки, що ОСОБА_4 деякий час проживала з ним та його матір`ю.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що позивачку вона знає з 1994 року, знала також ОСОБА_4 , вони часто спілкувалися. ОСОБА_4 була онкохворою. Позивачка піклувалась про ОСОБА_4 , допомагала їй, прала, купувала продукти та ліки. З грудня 2013 року позивачка проживала разом з ОСОБА_4 . Через деякий час, а саме восени 2017 року, ОСОБА_4 поїхала жити до своєї подруги, потім її повернули. ОСОБА_4 була в поганому стані, нікого не впізнавала, потребувала стороннього догляду. Позивачка та її мати доглядали за ОСОБА_4 . Мати позивачки дивилась за її дочкою, оскільки вона (позивачка) постійно була у ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Організацію та витрати по похованню ОСОБА_4 здійснила позивачка ОСОБА_2 , що підтверджується договорами-замовленнями на організацію та проведення поховання від 15.11.2019 року, фіскальним чеком про оплату послуг кремації та урни від 15.11.2019 року та довідкою на одержання та підпоховання праху №4549 від 15.11.2019 року (а.с. 11-14).

Згідно із довідкою виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області №4046 від 16.12.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , похована на кладовищі І кварталу села Великий Дальник Біляївського району Одеської області (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру під АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Приватизаційним бюро при Біляївській міській раді від 29.08.1997 року, та технічного паспорту, виготовленого ПП «Одеське БТІ» (а.с.51, 53-54).

06.12.2019 року позивачка звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців за законом, окрім неї, немає (а.с.44), але листом №1271/02-14 від 22.05.2020 року державним нотаріусом їй було повідомлено про відсутність будь-якого родинного зв`язку між нею та померлою ОСОБА_4 , у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду з питання підтвердження факту проживання однією сім`єю із спадкодавицею (а.с.17).

На підставі зазначеної заяви державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було заведено спадкову справу №790/2019, відкриту до майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, із спадкового реєстру державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було встановлено наявність заповіту, посвідченого Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області від 01.11.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2745, в якому ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру під АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.57).

У зв`язку з цим, державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області на адресу відповідача ОСОБА_3 було направлено лист за №1264/02-14 від 20.05.2020 року, в якому роз`яснено право звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та необхідність надати відповідні документи (а.с.58).

15.06.2020 року відповідач, як спадкоємець за заповітом, через засоби поштового зв`язку звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.60), але листами №1705/02-14 від 17.06.2020 року та №2004/02-14 від 15.07.2020 року державним нотаріусом йому було повідомлено про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки мав звернутись до нотаріальної контори із відповідною заявою до 12.05.2020 року, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду з питання продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.64, 65).

Із Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що позивачка зверталась до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, а відповідач із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, за заявою заявниці, залишено без розгляду.

Рішенням суду від 02.12.2020 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 31.01.2023 року, позов ОСОБА_3 до Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області, третя особа: ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом трьох місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_4 мешкала та була зареєстрована до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_5 . На момент смерті ОСОБА_4 разом з нею за вказаною адресою ніхто не мешкав та не був зареєстрований, про що свідчать довідки Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області №2095 та №2096 від 03.12.2019 року (а.с.46, 47).

Факт реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 також підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області 12.03.2015 року на її ім`я (а.с.9).

Відповідно до довідки територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Біляївської РДА №219 від 03.10.2019 року ОСОБА_4 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 на обліку у вказаному територіальному центрі не перебувала і соціальну допомогу вдома не отримувала (а.с.24).

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 25.12.1995 року, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 11.10.2007 року (а.с.6), тобто є сусідкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що проживала з важко хворою ОСОБА_4 однією сім`єю з 01.12.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, доглядала за нею, оскільки та була у безпорадному стані та потребувала допомоги, утримувала її, сплачувала комунальні послуги. Вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Так, відповідно до акту про проживання осіб однією сім`єю від 21.05.2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_6 : ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , позивачка проживала однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з грудня 2013 року по день її смерті, окрім періоду з жовтня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.26). Вказаний акт засвідчений старостою Хлібодарського стратостинського округу Авангардівської селищної ради Козачок В. листом №04-23 від 25.05.2021 року (а.с.25).

На підтвердження обставин спільного проживання з ОСОБА_4 та перебування останньої у безпорадному стані позивачкою, крім іншого, надано чисельні медичні документи, а саме: довідку МСЕК серії МСЕ №072203 від 21.04.2003 року, відповідно до якої ОСОБА_4 було встановлено ІІ групу інвалідності по причині загального захворювання; протокол дослідження магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_4 від 17.07.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлено МР-ознаки дисциркуляторної енцефалопатії з атрофією кори і субкортікальної атрофії; консультаційний висновок лікаря-невропатолога МКЛ №1 від 17.07.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_4 встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. на фоні ГХ ІІ ст. церебрального атеросклерозу зі зниженням когнітивних функцій, вестибуло-атактический синдром. Хвора потребує стороннього догляду у зв`язку із зниженням когнітивних функцій: забуває вимкнути газ, світло, не пам`ятає, який сьогодні день, забуває поїсти; направлення ОСОБА_4 , видане лікарем Хлібодарської лікарняної амбулаторії ЗПСМ від 21.07.2018 року, на стаціонарне лікування до Одеської психіатричної лікарні №2; епікриз, відповідно до якого ОСОБА_4 знаходилась на обстеженні та лікуванні в мамологічному відділенні ООД з 23.12.2002 року по 20.01.2003 року; епікриз, відповідно до якого ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в радіологічному відділенні ООД з 17.01.2003 року (а.с.10, 19 - 23).

Крім того, в судовому засіданні було оглянуто відеозаписи, які не містять дату та час, записані на флеш-носій, який долучений позивачкою до матеріалів справи, на якому зафіксовано, як позивачка кормить ОСОБА_4 , а також здійснює їй гігієнічні процедури. На відеозаписі також присутні і інші особи, які допомагають позивачці.

Із декларації №0001-МТ84-АЕ00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у Біляївському районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, що знаходиться за адресою: вул. Маяцька дорога, 16, смт Хлібодарське Біляївського району Одеської області, укладеної 05.10.2018 року ОСОБА_4 із сімейним лікарем ОСОБА_5 , вбачається, що у графі 1.12. «довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом» вказано позивачку ОСОБА_2 (а.с.28).

Встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно позивачці для оформлення спадщини, як спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України.

В судовому засіданні відповідач не заперечував ту обставину, що позивачка допомагала ОСОБА_4 по господарству, оскільки проживала у сусідній квартирі, однак, заперечуючи проти позову, посилався на те, що ОСОБА_2 не проживала разом з ОСОБА_4 як одна сім`я, оскільки вони мешкали кожна у своїй квартирі, вони не мали спільного побуту та бюджету, як і не мали взаємних прав та обов`язків. З 01.12.2013 року по 09.01.2015 року ОСОБА_4 проживала разом зі своєю тіткою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 09.01.2015 року по жовтень 2017 року ОСОБА_4 проживала одна та відмовлялась від спільного проживання із будь-якими особами. З жовтня 2017 року у ОСОБА_4 сталися проблеми із здоров`ям, після чого вона дійсно стала потребувати стороннього догляду. З жовтня 2017 року по 21.09.2018 року такий догляд здійснювала його мати ОСОБА_7 , яка була найкращою подругою ОСОБА_4 , та з якою вони разом проживали у їх з матір`ю квартирі в АДРЕСА_2 , а коли у ОСОБА_4 стався гострий психічний розлад - він особисто доставив її до лікувального закладу, після чого нею опікувались соціальні працівники.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2017 року по 26.10.2017 року ОСОБА_4 дійсно проходила стаціонарне лікування в колопроктологічному відділенні Міської клінічної лікарні №10, про що свідчить виписка із історії хвороби №10298/861 (а.с.118).

Факт того, що в період з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_7 , яка є матір`ю відповідача, відповідно до свідоцтва про його народження серії НОМЕР_5 (а.с.117), за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується довідкою ОСББ «Пресмаш» від 13.02.2021 року, а також декларацією №0000-К896-0К0Т про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у Одеському центрі первинної медико-санітарної допомоги №16, що знаходиться по вул. Маршала Малиновського, 61 у м. Одесі, укладеною 16.08.2008 року ОСОБА_4 із сімейним лікарем ОСОБА_15 , в якій адресою місця її фактичного проживання вказано - АДРЕСА_2 . У графі 1.12 «Довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом» вказано ОСОБА_7 (а.с.113, 114).

Окрім того, вказаний факт ані позивачкою, ані свідками не спростовується, що зафіксовано в акті про проживання осіб однією сім`єю від 21.05.2021 року (а.с.26).

Зі змісту довідки чергового лікаря Одеської обласної психіатричної лікарні №2 вбачається, що 21.09.2018 року відповідач ОСОБА_3 доставив ОСОБА_4 до зазначеного лікувального закладу. Хвора самотня, обслуговується соціальними працівниками, проживає в однокімнатній квартирі. Останнім часом під час допиту виявлені грубі порушення пам`яті, страждає деменцією (а.с.21).

Наступного дня, відповідач ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_16 та ОСОБА_17 передав соціальному працівнику Хлібодарської селищної ради ОСОБА_8 паспорт, пенсійне посвідчення, банківську карту (пенсійну), технічний паспорт на квартиру ОСОБА_4 , дані із « ОСОБА_18 » з приводу договору (інформаційний лист), договір з лікарем, медичну карту, розрахункову книжку (вода і квартплата), книжку за газ, висновок МСЕК по інвалідності, копії ключів від квартири, грошові кошти в сумі 14600 гривень, про що було складено відповідний опис (а.с.121).

Таким чином, з 21.09.2018 року ОСОБА_4 стала проживати за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_5 , де нею опікувались соціальні працівники та позивачка ОСОБА_2 .

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17 (провадження №61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17 (провадження №61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що на позивачку, окрім доведення факту спільного проживання, покладений обов`язок доведення факту проживання як одна сім`я, що передбачає надання доказів щодо спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відомостей про такі обставини не містять та не підтверджують наявності спільних витрат, бюджету, побуту, ведення спільного господарства, здійснення придбання іншого майна в інтересах сім`ї, натомість підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_4 з позивачкою, яка і опікувалась нею.

Однак показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки для встановлення такого факту необхідні докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав та обов`язків.

До подібного висновку прийшов ВС у постанові від 14.02.2018 року за результатами розгляду справи №129/2115/15-ц, а також у постанові від 12.11.2020 року у справі №750/12880/19, провадження №61-8759св20.

Наданий позивачкою акт про проживання однією сім`єю від 21.05.2021 року (а.с.26), в якому містяться дані про те, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з грудня 2013 року по день її смерті, окрім періоду з жовтня 2017 року по 21.09.2018 року, складений також на підставі пояснень цих же свідків.

Позивачка не довела, що між нею і померлою ОСОБА_4 щонайменше п`ять років були стійкі, сімейні відносини, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Натомість позивачка має сім`ю, як високоморальна людини допомагала літній сусідці у вирішенні побутових потреб та перед смертю опікувалась нею. Вочевидь ОСОБА_4 не розглядала ОСОБА_2 , як члена своєї сім`ї, близьку родичку або навіть турботливу сусідку, оскільки не залишила заповіту на належне їй майно на випадок своєї смерті, не оформила з позивачкою договір довічного утримання або спадковий договір, або в інший би спосіб розпорядилася наявним майном на користь позивачки. Факт організації поховання померлої ОСОБА_4 саме позивачкою не є підтвердженням факту проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини (висновок Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №61-4373св18).

Не знайшли свого підтвердження в судовому засідання посилання позивачки, зокрема, на те, що вона оплачувала ОСОБА_4 комунальні послуги, лікувала та утримувала стареньку за власний кошт, купувала їй необхідні особисті речі, оскільки позивачкою не надано жодного письмового доказу для підтвердження цих обставин.

Сам факт здійснення позивачкою догляду за ОСОБА_4 не свідчить про виникнення між ними сімейних правовідносин.

Твердження позивачки про наявність підстав для застосування ст. 1264 ЦК України проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини суд відхиляє, оскільки надання допомоги ОСОБА_4 , яка була одинокою особою похилого віку та за станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання позивачки із ОСОБА_4 однією сім`єю (висновок Верховного Суду від 25.05.2022 року у справі №61-20204св21).

Докази оплати позивачкою організації та поховання ОСОБА_4 (а.с.11 - 14), а також укладення декларації про вибір лікаря з надання первинної медичної допомоги (а.с.28), враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини та наведені висновки, беззаперечно не підтверджують наявність усталених відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , які притаманні родині, та не є достатніми доказами.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_19 не носили характер сімейних, а вказані особи не були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, а тому у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 п`ять років до часу відкриття спадщини слід відмовити за недоведеністю.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Статтею 1224 ЦК України встановлено підстави усунення спадкоємців від права на спадкування.

За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а ч. 6 вказаної статті встановлено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Як роз`яснено в п. 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виходячи зі змісту зазначеної норми (ч. 5 ст. 1224 ЦК України), суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 листопада 2018 року у справі №712/4709/15-ц (провадження №61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження №61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі №676/5086/15-ц (провадження №61-25032св19), від 13 січня 2021 року у справі №431/2579/17.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц (провадження №61-1302св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2023 року у справі №467/350/21 (провадження №61-19847св21) зазначено, що:

«для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанова від 29 червня 2021 року у справі №750/9209/20-ц (провадження №61-6290св21), від 06 жовтня 2021 року у справі №741/1714/18 (провадження №61-5519св21), від 21 жовтня 2021 року у справі №766/14057/17 (провадження №61-6003св21), від 19 травня 2022 року у справі №132/2991/20 (провадження №61-9112св21)».

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, суд, проаналізувавши вказані вище положення законодавства, дійшов висновку, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.

Таким чином, позивачка повинна довести факт ухилення відповідача від надання ОСОБА_4 допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача та можливість її надавати.

Однак, позивачка не надала суду належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення відповідача від права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , безпорадний стан якої не може бути єдиною та достатньою підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування за заповітом.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують потребу ОСОБА_4 у допомозі саме від відповідача з огляду на те, що таку допомогу в повному обсязі їй надавала сама позивачка та соціальні працівники, а також умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4 , коли вона перебувала у безпорадному стані.

Зазначене свідчить про відсутність правових умов (підстав), передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, які надавали б право усунути відповідача від спадкування за заповітом, відтак у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом також слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку із відмовою в позові покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 1216, 1222-1224, 1264 ЦК України, ст. ст. 10, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування за заповітом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення складено 31.10.2023 року.

Суддя Л.О. Пендюра