Справа 303/9183/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2023 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі:головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судового засідання Добош О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який вона побудувала у 1983 році, що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2016 року № 28347801, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.02.2016 року №53655694, довідкою від 12.02.2016 року №783 виданою виконкомом Кольчинської селищної ради, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.09.2023 року № 347319998.

Позивач у квітні 2016 року надала дозвіл своєму знайомому, відповідачу ОСОБА_3 на реєстрацію його місця проживання за адресою її житлового будинку у АДРЕСА_1 . Згідно відомостей будинкової книги відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у житловому будинку позивача за вищевказаною адресою з 27 квітня 2016 року. Реєстрація відповідача ОСОБА_3 у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 також підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб від 19.09.2023 року, № 941, виданою виконкомом Кольчинської селищної ради. У кінці липня 2022 року відповідач ОСОБА_3 забрав свої речі з будинку позивача та повідомив її, що він виїжджає до нового місця працевлаштування. Відтоді всі зв`язки з відповідачем були втрачені.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2023 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи через опублікування оголошення у мережі Інтернет за веб-адресою: mkm.zk.court.gov.ua.

Однак, у наданий судом строк та станом на 30 жовтня 2023 року, відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та на відзиву на позовну заяву не скористався, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено.

Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28347801 від 19.02.2016 року право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 ,(а.с.11).

Право влсності ОСОБА_1 також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.02.2016 року №53655694.(а.с.12).

На підставі довідки від 12.02.2016 року №783 виданою виконкомом Кольчинської селищної ради, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.09.2023 року № 347319998 встановлено, що забудовником житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.17).

Технічний паспорт та Будинкова книга виготовлений на садибний індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 ,(а.с.18).

Згідно довідки виданої виконкомом Кольчинської селищної ради ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тім що за вищеаказаною адресою, станом на 19.09.2023 року зареєстровані син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , онучка ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 ,онучка ОСОБА_9 , співмешканець ОСОБА_3 (а.с.27).

Факт відсутності відповідача по місцю реєстрації підтверджується даним актом від 13.09.2023року №1174/02-9-6, виданий Кольчинською селищною радою. (а.с 28).

Факт відсутності відповідача по місцю реєстрації також підтверджується заявами від свідків ОСОБА_10 від 06.09.2023 року, ОСОБА_11 від 06.08.2023 року, ОСОБА_12 від 06.09.2023 року.(а.с.29-31).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 3 частини другої ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися.

З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами частини першої ст.316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою ст.318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).

Частиною другою п.15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом.

Отже, вимога за предметом позову у повній мірі відповідає законодавчо встановленому способу захисту порушеного права (ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України), яке не визнається відповідачами.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з їх відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, однак позивач просить судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

УХ В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задоволити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 .).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 .).

Головуючий Володимир МОНИЧ