Постанова

Іменем України

30 жовтня 2023 року

провадження №22-ц/824/2392/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в інтересах якого діє представник Супрун Ірина Володимирівна,

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 09 травня 2022 року

в складі судді Борця Є. О.

у цивільній справі №359/11322/21 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області, Департаменту патрульної поліції

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України коштів на відшкодування шкоди завданої позивачу внаслідок незаконних дій та рішень поліцейських Батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП України і бездіяльності Департаменту патрульної поліції України.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що внаслідок неналежного встановлення особи правопорушника під час оформлення адміністративних матеріалів, що мало місце 28.04.2021, відносно ОСОБА_1 було складено три протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, яких він не вчиняв. Факт неправомірного складання працівниками поліції протоколів встановлено рішенням дисциплінарної комісії керівників Управління патрульної поліції в м. Бориспіль від 18.05.2021 року. Не зважаючи на встановлення факту неправомірного складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення, два із трьох незаконно складених відносно позивача протоколи було направлено на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київського суду. Вказав, що внаслідок направлення адміністративних матеріалів до суду він вимушений був витрачати час на пошук фахівця в галузі права та витрачати кошти на оплату правової допомоги, що призвело до завдання йому матеріальної та моральної шкоди. Вважав, що він, отримавши рішення дисциплінарної комісії, мав законні сподівання, що справу закрито. Але замість цього йому необхідно було захищати свої права в суді. Вказував, що під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення він витратив грошові кошти в розмірі 13 600 грн на професійну правничу допомогу, а також зазнав тривалі та глибокі душевні переживання, внаслідок чого йому була заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює у 100 000 грн. Додав, що він також був вимушений витратити грошові кошти в розмірі 3000 грн на оплату юридичних послуг за складення позову у цій справі.

За наведених обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в загальному розмірі 16 600 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 13 600 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та витрати на вчинення дій, необхідних для розгляду справи в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Департамент патрульної поліції подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки після скасування апеляційним судом постанови суду першої інстанції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності право останнього вже було повністю відновлено.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, які позивач поніс під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, вказавши, що це є матеріальна шкода, але не врахував, що згідно роз`яснень в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2017, витрати на правничу допомогу не вважаються матеріальною шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України.

Вказував, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 13 600 грн є таким, що не відповідав складності справи та був явно завищеним, оскільки матеріали справи містили всі необхідні докази для її позитивного вирішення. Додав, що Департамент патрульної поліції є представником суб`єкта владних повноважень, а також поліцейські не були учасниками справи про адміністративне правопорушення, тому у відповідача не було змоги подати клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд не взяв до уваги, що позивачем не доведено обставин щодо відшкодування йому моральної шкоди, оскільки окрім факту неправомірних дій органу державної влади, не доведено сам факт виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями органу державної влади і заподіянням шкоди; у разі наявності лише неправомірних дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підставі для її відшкодування.

Звернув увагу, що позивач у позові посилається на те, що він не мав можливості працювати водієм за основним місцем роботи, тоді як посвідчення водія не вилучалося, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не набрала законної сили. Жодних доказів, які б свідчили про глибокі душевні страждання позивача матеріали справи не містять.

Зазначав, що посилання скаржника на погіршення репутації у його робочому колективі не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Також посилався на те, що згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом в постанові від 21.10.2020 у справі №312/262/18, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у суду були відсутні підстави для стягнення витрат на вчинення дій, необхідних для розгляду справи в сумі 3 000 грн, оскільки за приписами ч. 4 ст. 140 ЦПК України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати на вчинення дій необхідних для розгляду справи не можуть перевищувати 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За наведених обставин Департамент патрульної поліції просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач Департамент патрульної поліції, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 196).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 193).

Відповідачі: Державна казначейська служба України та Батальйон патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області, належним чином повідомлені про розгляду апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції в порядку письмового провадження без повідомлення сторін шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 179-180).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Від Державної казначейської служби України та Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 квітня 2021 року заступник роти № 3 БПП в м. Бориспіль УПП в Київській області ДПП капітан поліції Пікож Д. В. та поліцейська цієї ж роти Маслій Г. І. під час оформлення протоколів про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2021 року серії ААБ № 144981 (за ч. 1 ст. 130 КУпАП), серії ААБ № 144982 (за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП) та постанови про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2021 року серії ДП18 № 818010 належним чином не встановили особу-порушника, зазначивши до протоколів дані зі слів водія автомобіля «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 , який не надав жодного документа, який би підтверджував його особу.

З метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП в Київській області ДПП, що виразилось у неналежному встановленні особи правопорушника під час оформлення адміністративних матеріалів, що мало місце 28 квітня 2021 року, було проведено службове розслідування.

За результатами даного розслідування комісія прийшла до висновку, що 28 квітня 2021 року заступник роти № 3 БПП в м. Бориспіль УПП в Київській області ДПП капітан поліції Пікож Д. В. та поліцейська цієї ж роти Маслій Г. І. під час оформлення протоколів про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2021 року серії ААБ № 144981 (за ч. 1 ст. 130 КУпАП), серії ААБ № 144982 (за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП) та постанови про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2021 року серії ДП18 № 818010 належним чином не встановили особу-порушника, зазначивши до протоколів дані зі слів водія автомобіля «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 , який не надав жодного документа, який би підтверджував його особу. Як зазначено в даному висновку, під час порівняння фотокартки посвідчення водія (серії НОМЕР_2 від 14 липня 2011 року) громадянина ОСОБА_1 з особою на відеозаписах, яка вчинила адміністративні правопорушення, комісія констатувала, що між цими двома чоловіками відсутні будь які схожі риси обличчя (а. с. 24-27).

Рішенням заступника командира батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП в Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Мінасяна С. Г. від 18 травня 2021 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ДП18№818010 від 28.04.2021 винесену заступником командира роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП капітаном поліції Пікожем Д. В. за ч. 6 ст. 121 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , справу закрито (а.с.42-43).

Відповідно до вказаного рішення, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДП18 № 818010 за ч. 6 ст. 121 КУпАП, винесена не на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а на іншу невстановлену особу, чим порушено вимоги Доручення Департаменту патрульної поліції від 07 липня 2017 року № 6517/ВН/41/2/02-2017, в частині не забезпечення здійснення перевірки осіб через бази даних Інформаційного порталу Національної поліції України, щодо яких працівники патрульної поліції складають матеріали про адміністративні правопорушення, зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Незважаючи на встановлення факту порушення службової дисципліни окремими працівниками батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП в Київській області ДПП, що виразилось у неналежному встановленні особи правопорушника під час оформлення адміністративних матеріалів, що мало місце 28 квітня 2021 року, матеріали справи з протоколами про адміністративне правопорушення від 28 квітня 2021 року серії ААБ № 144981, серії ААБ № 144982, які складено на іншу особу, а не на ОСОБА_1 , було направлено до суду.

Після надходження матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції у тій справі виконав свій обов`язок щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи за адресою зазначеною в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення. Справу судом першої інстанції розглянуто за відсутності правопорушника та винесено постанову.

За наслідками перегляду постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 не порушував Правила дорожнього руху, в т.ч. і п.п. 2.4, 2.5 цих Правил; ніколи не проживав за адресами, зазначеними в протоколах про адміністративні правопорушення: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 , та зареєстрований та постійно проживає з 05 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 ; не має ніякого відношення до транспортного засобу «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 .

За встановлених обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції у цій справі щодо наявності правових підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, щодо необхідності застосування у даних правовідносинах правового висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 31 жовтня 2020 року у справі №312/262/18, оскільки вінстосувався інших фактичних обставин справи, які не є тотожними з цією справою.

Уцій справі позивач доводив обставини завдання шкоди не самим фактом закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а внаслідок незаконних дій та рішень окремих працівників батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП в Київській області ДПП, що виразилось у неналежному встановленні особи правопорушника під час оформлення адміністративних матеріалів, що мало місце 28 квітня 2021 року, та направленням матеріалів адміністративних справ до суду, за наявності висновку комісії за результатами проведеного службового розслідування.

З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про глибокі душевні страждання позивача, а також доводи про те, що погіршення репутації позивача в його робочому колективі не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Поруч з цим слід зауважити, що такі обставини, як глибина, обсяг та характер душевних страждань досліджуються при визначенні розміру завданої шкоди, що й було враховано судом та визначено розмір завданої шкоди, яка підлягає відшкодуванню в сумі 5 000 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди щодо визначеного судом розміру завданої моральної шкоди. Рішення суду в цій частині також не оскаржувалося позивачем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що понесені позивачем в справі про адміністративне правопорушення витрати на правничу допомогу в розумінні ст. 22 ЦК України не вважаються матеріальною шкодою, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених нею для відновлення порушеного права.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Позивач у справі, що переглядається, надав належні докази на підтвердження неправомірності дій та рішень окремих працівників батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП в Київській області ДПП, а також надав належні докази на підтвердження понесених витрат на відновлення порушеного права, яким суд першої інстанції надав оцінку.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надано до суду Договір про надання правової допомоги №282 від 22 червня 2021 року, укладений з Адвокатським бюро «Романа Сацика» (далі - АБ "Романа Сацика", Бюро). В цьому договорі сторони узгодили, що АБ «Романа Сацика» зобов`язалось надати правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №359/4239/21, а ОСОБА_1 зобов`язався оплатити вартість наданих йому послуг.

Згідно додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 22 червня 2021 року, Акту про надану правову допомогу №1 від 06 серпня 2021 року та детального опису робіт (наданих послуг) від 06 серпня 2021 року, загальна вартість юридичних послуг, наданих ОСОБА_1 , була визначена в розмірі 13 600 гривень.

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатив АБ «Романа Сацика» грошові кошти в розмірі 13 600 гривень, що підтверджується квитанцією №2634962 від 06 серпня 2021 року.

Оскільки КУпАП не передбачено норм, які б регулювали питання щодо розподілу судових витрат, доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування правових висновків Верховного Суду, що судові витрати понесені особою у іншій справі підлягають розподілу відповідно до процесуальних норм та не є збитками, не підлягають застосуванню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, щодо вирішення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, та як наслідок дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині.

Таким чином, колегія суддів визнає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги, зокрема в частині доводів незгоди з рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача витрат в розмірі 3 000 грн, понесених останнім на вчинення дій, необхідних для розгляду справи, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "Оптима-Плюс 2020" 3 000 грн за складання позовної заяви та надання юридичної консультації.

З огляду на те, що такі послуги надавалися не адвокатом, суд з урахуванням положень ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України дійшов висновку, що такі витрати відносяться до витрат, понесених позивачем для вчинення дій, необхідних для розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд, визначаючи розмір таких витрат, не врахував положення ч. 4 ст. 140 ЦПК України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (далі - Постанова) є необґрунтованими.

З аналізу положень вище зазначеної Постанови вбачається, що вони стосуються граничних розмірів компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних справ відповідно до статей 138, 140 ЦПК України, які регламентують витрати сторін на їх представників, що пов`язані з явкою до суду (т.138) та витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи (ст. 140) та не регламентують розмір витрат передбачених п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Докази та обставини, на які посилається скаржникв апеляційній скарзі, були предметом дослідження судомпершої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньоїінстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2022 року про часткове задоволення позову ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Департаменту патрульної поліції Супрун І. В.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 369, 375, 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в інтересах якого діє представник Супрун Ірина Володимирівна, - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус