Справа № 464/5938/22 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1430/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно договору позики та розписки,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованость згідно договору позики та розписки.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_3 взяла на себе наступні зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором позики грошових коштів від 25.10.2019 (сума позики 75000, 00 грн, остаточна дата розрахунків 01.11.2020), розписка від 25.10.2019 (сума позики 75000 грн, остаточна дата розрахунків 01.11.2020), розписка від 25.10.2019 (сума позики 75000 грн., остаточна дата розрахунків 01.11.2020) за одержання у володіння 1/2 автомобіля марки ЗАЗ - Forza, 2013 року випуску. Позивач у позовній заяві надав розрахунок погашення заборгованості. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідача виникла заборгованість у розмірі 68750 грн. згідно договору позики грошових коштів, 6250 грн згідно розписки від 25.10.2019. Також позивач просив стягнути 81541, 73 грн заборгованості за прострочення грошового зобов`язання.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно договору позики та розписки відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що має місце порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства. До суду було подано позов про стягнення заборгованості згідно боргових документів (розписок). Відтак, грубо порушено статтю 13 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд почав аналізувати положення інших документів та судових рішень (про поділ майна), не пов`язаних з обов`язками боржника (Відповідача) повернути отримані кошти.

Вказує, що суд не вірно зробив висновки, що борговий документ «Договір позики грошових коштів від 25.10.2019 (нотаріально завірений)» було погашено. Таких доказів у матеріалах справи немає, а докази «Платіжні квитанції» стосуються погашення «боргу за машину». У нотаріально завіреному Договорі позики - не має слів чи слова «машина».

Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Долучені до позовної заяви копії платіжних документів, спростовують висновок суду про погашення заборгованості.

Більше того, при досліджені розписки позивача від 25.10.2019 судом першої інстанції не було взято до уваги те, що грошові кошти, про які говориться в розписці це кошти, які були позичені, а відтак сума позичених коштів складає 75 000,00 грн, які відповідачка так і не повернула позивачу в повному обсязі.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 156 541,73 грн в тому числі 30293,36 грн інфляційних втрат, 3% річних в сумі 4248,37 грн, та пені в сумі 47000,00 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір першої інстанції в сумі 1565,42 грн, судовий збір апеляційної інстанції в сумі 2348,14 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 7000 грн, що сумарно становить 10913,56 грн.

07.07.2023 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки підстави зазначені в даній скарзі щодо скасування рішення є необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, вірно застосовано судом норми процесуального та матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07.02.2018 позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 , наступне майно: мишка - APACER M631 Silver Gray Bluetooth вартістю 404,50 грн; ноутбук ACER Aspire 57202G вартістю 2375 грн; сумка Sundex PON-363BK вартістю 291,60 грн; мікрохвильова піч - Samsung CE10331R-T/BWT вартістю 873,21 грн; радіотелефон Siemens Gigaset SL565 Sh вартістю 583,30 грн; відеокамера Panasonic HDC-TM-300 вартістю 12066,00 грн; фотоапарат Digita Camera 8.1 Sony DSC-T100S вартістю 238,93 грн; вентилятор HISTAR HS-16 RC вартістю 77,13 грн; хлібопічка LG HB-206CE вартістю 510,65 грн; радіатор масляний SC1168, № Н1 вартістю 453,73 грн, валіза мала вартістю 466,40 грн; порохотяг - Samsung VCC 8571 H3К вартістю 933,33 грн; відеореєстратор X-vision F-350 вартістю 1015,68 грн, на загальну суму 20 289,46 гривень. ОСОБА_3 виділено наступне майно: планшет Acer Iconiа Tab 10.1 (LE.RK602.007) вартістю 2085,01 грн; обігрівач + вентилятор HL «Студіо» вартістю 500 грн; WiFi роутер Asus RT-N56V вартістю 1191,02 грн; мобільний телефон Samsung GT-I8552 Calaxy Win Titanium Gray вартістю 883,34 грн; витяжка Ventolux Parrma 60BR вартістю 553,60 грн; йогуртниця - Moulinex YG230 вартістю 738,70 грн; сумка Sumdex PON-451 (13,3) поліестер вартістю 267,64 грн, бойлер ATMOR BLUE WAWE -302 7kW вартістю 1554 грн; шафа вартістю 3933,33 грн; ліжко вартістю 2160 грн; валіза середня вартістю 660,53 грн; змінний зимовий комплект коліс FALKEN Espia EPZ 185/60 R15 84Q з сталевими дисками вартістю 5556,40 грн, на загальну суму 20 083,57 гривень.

Здійснено поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме визнано право власності на автомобіль марки «ЗАЗ Forza», 2013р.в., кузов № НОМЕР_1 , Luxe Hatchback F5XM55D у рівних частках за ОСОБА_1 , на 1/2 частку вказаного автомобіля та за ОСОБА_3 , на 1/2 частку вказаного автомобіля. В решті позовних вимог відмовлено.

Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.10.2019 сторони уклали договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 75000 грн.

Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мало бути здійснено не пізніше 01.11.2020.

Встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 позику в сумі 75000 грн, що підтверджується розпискою від 25.10.2019 (а.с.10).

Згідно розписки від 25.10.2019 ОСОБА_3 одержала від ОСОБА_1 1/2 автомобіля ЗАЗ-Forza та зобов`язується повернути йому гроші в розмірі 75000 грн до 01 листопада 2020 року (а.с.11).

Відповідно до умов розписки від 25.10.2019 ОСОБА_1 зобов`язався після отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі не менше 45000 грн. зняти з реєстрації автомобіль, а після отримання повної суми коштів повернути боргові розписки, які отримав 25.10.2019.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У матеріалах справи наявні квитанцій, з яких вбачається, що відповідачем на користь позивача виплачено заборгованість у розмірі 75000 грн (а.с.12-23).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відеозапису із приймальні нотаріуса, який був оглянутий у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 вказав, що отримав від ОСОБА_3 дві розписки, загальна сума боргу становить 75000 грн.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав від відповідача 25.10.2019 дві боргові розписки, згідно яких загальна сума боргу відповідачки перед позивачем 75000 грн (а.с.66).

Відповідно до статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Оскільки, відповідачка виконала взяті перед позивачем зобов`язання щодо повернення йому до 01.11.2020 грошових коштів, а саме 75000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Із вказаним висновком районного суду колегія суддів повністю погоджується.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 27.10.2023

Головуючий

Судді