Провадження № 2/686/4141/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Цибульській Г.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Карської А.В., Кудінова Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Хмельницького комунального підприємства «Електротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

01 червня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ХКП «Електротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.01.2023 року о 19 год. 30 хв. в м. Хмельницькому по вул. Чорновола, водій ОСОБА_5 , керуючи МТЗ «Дніпро Е-187» (тролейбусом), днз НОМЕР_1 , в порушення п.п. 2.3 «б», 12., 12.3 ПДР України, не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції, не врахувала дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки, не вжила заходів до повної зупинки МТЗ або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого біля будинку № 140 по вул. Чорновола, скоїла наїзд на автомобіль «HUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 ПДР автомобіль «HUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , отримав механічні пошкодження, чим завдано їй матеріальної шкоди. Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 17.02.2023 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого с. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На час вчинення ДТП ОСОБА_5 працювала водієм в ХКП «Електротранс», яке як роботодавець повинне нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачам внаслідок здійснення ОСОБА_5 трудової діяльності. Страховою компанією ТДВ «Альфа-Гарант» була застрахована цивільна відповідальність водія ОСОБА_5 і даною компанією встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля на суму 65887,21 грн., однак із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ вартість відновлювального ремонту склала 29349,60 грн., а за мінусом франшизи в сумі 3000 грн. ОСОБА_7 виплачено 26 349,60 грн. В подальшому ремонт автомобіля проводився ФОП ОСОБА_8 в м. Хмельницькому і згідно акту приймання-передачі вартість відновлювального ремонту склала 67454 грн., тому різниця між сумою відновлювального ремонту та виплатою ДТВ СК «Альфа-Гарант» склала 41104,40 грн., а в подальшому відповідач виплатив ОСОБА_7 франшизу в сумі 3000 грн., а решту суми 38104,40 грн. виплачувати відмовилось. Окрім того, позивачі просять стягнути заподіяну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пережитих позивачами внаслідок ДТП, від якої отримали сильний емоційний стрес, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, погіршення психічного стану через відчуття пригніченості протягом тривалого часу. А тому, просять стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 38104,40 грн. на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, 5000 грн. завданої маральної шкоди,5000 грн. за оплату правової допомоги та 1537,18 грн. судових витрат, а всього 49641,58 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 5000 грн., завданої моральної шкоди.

05 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що розмір збитку не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому саме страховик повинен бути належним відповідачем по справі, а ХКП «Електротранс» може нести відповідальність лише в разу недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків, що перебільшує ліміт відповідальності страховика. Окрім того, позивачами не надано розрахунку розміру моральної шкоди, з яких міркувань вони виходили, визначаючи її, не надано жодного доказу підтверджуючого факту завдання їм моральної шкоди, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 05 червня 2023 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вказали, що підтримують заявлені вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши надані докази, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Так, судом об`єктивно встановлено, що позивачу ОСОБА_7 на праві власності належить «HUNDAI ACCENT» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

07.01.2023 року о 19 год. 30 хв. в м. Хмельницькому по вул. Чорновола, водій ОСОБА_5 , керуючи МТЗ «Дніпро Е-187» (тролейбусом), днз НОМЕР_1 , в порушення п.п. 2.3 «б», 12., 12.3 ПДР України, не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась безпечної дистанції, не врахувала дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки, не вжила заходів до повної зупинки МТЗ або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого біля будинку № 140 по вул. Чорновола, скоїла наїзд на автомобіль «HUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 ПДР автомобіль «HUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , отримав механічні пошкодження, чим завдано їй матеріальної шкоди.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 17.02.2023 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого с. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Дана Постанова суду набрала чинності 28.02.2023 р.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №12_Тр/24-234-00024 від 22.03.2022 року.

Так, як вбачається із копії відповіді ТДВ СК «Альфа-Гарант» на заяву ОСОБА_3 від 20.04.2023 року № 12/1728, на підставі акту огляду пошкодженого автомобіля було складено ремонтну калькуляцію з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «HUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , і вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу та ПДВ становила 29 349,6 грн., а з врахуванням франшизи в розмірі 3000 грн., сума страхового відшкодування була сплачена 14.03.2023 року в розмірі 26 349,60 грн.

Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3 від 17.04.2023 року загальна вартість робіт (послуг) щодо автомобіля «HUNDAI ACCENT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 67 454 грн. Дані обставини підтверджуються копією вказаного акту.

Згідно рахунку на оплату № 11 від 11.04.2023 року позивач ОСОБА_3 оплатила ФОП ОСОБА_8 (копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, копія свідоцтва платника єдиного податку наявні в матеріалах справи) вартість виконаних робіт (послуг) в розмірі 67 454 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 17.04.2023 року.

25 квітня 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулась до ХКП «Електротранс» із заявою про відшкодування коштів за пошкоджений транспортний засіб.

ХКП «Електротранс» відмовило у відшкодуванні коштів, оскільки розмір заподіяного матеріального збитку є меншим, ніж ліміт страхування, а тому ТДВ СК «Альфа-гарант» має бути належним відповідачем за вказаною заявою (копія відповіді від 17.05.2023 року №01-07-359).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, на відповідний правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спірні правовідносини регулюються, також, Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) та главою 82розділу ІІІ ЦК України.

Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.

Крім наведеного, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту193.1статті193 Податкового кодексу України).

Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником податку на додану вартість.

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником податку на додану вартість, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником цього податку.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом лише після дослідження обставин, чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 619/2671/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 206/5271/14-ц.

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вину водія ХКП «Електротранс» ОСОБА_5 , заподіяння нею шкоди під час виконання своїх трудових обов`язків та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 26349,60 грн.

А відповідно до акту здачі-приймання робіт загальна вартість робіт (послуг) щодо автомобіля «HUNDAI ACCENT» становить 67 454 грн. і позивач ОСОБА_3 оплатила ФОП ОСОБА_8 вартість вказаних робіт (послуг) в розмірі 67 454 грн.

Таким чином, вартість витрат позивача на проведення відновлювального ремонту автомобіля склала 67454 грн. Страховиком ДТВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» проведено виплату ОСОБА_7 страхового відшкодування з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складових та ПДВ, та за мінусом франшизи 3000 грн. - в сумі 26349,60 грн.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_7 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

В постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати.

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

За таких обставин, враховуючи, що реальні збитки позивача перевищують розмір страхової суми, яка виплачена йому страховиком відповідача, саме ХКП «Електротранс», як роботодавець особи, винної у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_7 таку різницю, що становить 38104,40 грн. (67454 грн. 26349,60 грн. 3000 грн.).

Щодо відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Згідно п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Внаслідок ДТП, позивачі отримали душевні і моральні страждання, також, був порушений нормальний ритм їх життя.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оцінюючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, в частині стягнення моральної шкоди на користь позивачів в розмірі по 3 500 грн. кожній.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Отже, судом встановлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат поданий представником позивача вчасно, їх розмір належним чином підтверджено відповідними документами, а тому, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 пропорційно з урахуванням задоволених позовних вимог.

Так, позивач ОСОБА_3 просила стягнути на її користь з відповідача відшкодування майнової та моральної шкоди в розмірі 43104,4 грн., з яких було задоволено 41604,4 грн., що становить 96,52 % від ціни позову. Тобто, з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в сумі: 5000 х 96,52%= 4826 грн. 00 коп.

Так, судом встановлено, що при подачі позовної заяви позивачем ОСОБА_3 було сплачено судовий збір у сумі 1537 грн. 18 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 31.05.2023 року.

У зв`язку із тим, що позивачами не сплачено в повному обсязі судовий збір при подачі позовної заяви, з позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню в дохід держави 610 грн. 02 коп., а з позивача ОСОБА_1 1073,6 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, судовий збір, у відповідності із положенням ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 з врахуванням частини задоволених вимог у розмірі 2072 грн. 40 коп. (1073,6*2*96,52%), з відповідача на користь позивача ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 751,52 грн. (1073,6*(3500 грн.*100%/5000 грн.).

За таких обставин, суд, приймаючи до уваги зазначені норми матеріального права, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з Хмельницького комунального підприємства «Електротранс» на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 988, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Хмельницького комунального підприємства «Електротранс» () на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 38 104 грн. 40 коп., моральну шкоду в розмірі 3 500 грн. 00 коп., а всього 41 604 грн. 40 коп., судовий збір в розмірі 2072 грн. 40 коп. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 4826 грн. 00 коп.

Стягнути з Хмельницького комунального підприємства «Електротранс» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) заподіяну моральну шкоду в розмірі 3 500 грн. та судовий збір в розмірі 751 грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір при в розмірі 610 грн. 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,6 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 жовтня 2023 року.

Суддя О.М. Палінчак