ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 367/1899/22

Провадження № 22-ц/4820/1900/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ст. 369 ЦПК України у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 367/1899/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Ільїною Дар`єю Валеріївною на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, та уточнивши позовні вимоги з урахуванням сплачених відповідачем коштів в якості аліментів, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання 2-ох дітей : сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його (заробітку) доходу, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно з дня постановлення рішення і до досягнення дітьми повноліття.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказувала, що з 2011 року з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2022 року був розірваний. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні.

Уточнюючи свої вимоги, позивач вказала, що після її звернення до суду із цим позовом, відповідач дійсно почав сплачувати кошти на утримання дітей, однак у розмір і в спосіб визначеному ним одноособово. Разом з тим, оскільки подальші дії відповідача передбачити неможливо, зокрема, і щодо дотримання ним регулярності в сплаті аліментів в майбутньому, просила суд задоволити її позов.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2023 року вказаний позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 липня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 1073 грн. 60 коп.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення, провадження по справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вказує, що позов ОСОБА_2 є безпідставним, оскільки обставини на які посилається позивачка не існували як на момент звернення із позовом так і на момент ухвалення судом рішення. Так, на думку апелянта, між ним та ОСОБА_2 відсутній спір, оскільки аліменти на дітей сплачує в добровільному порядку. Кошти сплачував ще до подання нею позову, продовжував сплачувати й під час розгляду справи, крім того, перераховував дітям кошти на свята. Вказані доводи підтверджуються квитанціями, які були надані суду під час розгляду справи.

Отже, враховуючи обставини щодо надання ним допомоги на утримання дітей добровільно, а також положення ст. 141 СК України, що визначає рівність прав та обов`язків матері й батька щодо дітей, суд не мав підстав для прийняття позову і провадження по справі слід було закрити після з`ясування обставин щодо відсутності спору.

Також апелянт посилається на те, що судом були допущені й інші порушення, зокрема, розглядаючи спір взагалі не досліджувалися і не перевірялись обставини щодо місця проживання дітей на теперішній час. Судом також не обґрунтовано стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частини, не досліджувалися обставини наявності у відповідача можливості сплати аліментів у пред`явленому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає доводи апелянта безпідставними, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказує, що доводи відповідача про добровільну сплату ним аліментів та, відповідно відсутність підстав для позову суперечать нормам чинного законодавства. Зазначає, що з часу припинення спільного проживання саме вона неодноразово ініціювала добровільне вирішення питання щодо утримання дітей, які відповідач ігнорував. При цьому, періодично, не регулярно, на власний розсуд перераховував кошти для утримання дітей.

Відповідачу достовірно відомо, що після початку повномасштабного вторгнення російської федерації, коли їй разом з дітьми, змушено довелося залишили свою домівку в м. Ірпінь, взявши лише мінімальний набір речей, перебували, як внутрішньо переміщені особи в Хмельницькій області, зіштовхнулася із потребами дітей сезонний одяг, харчування, медикаменти, тощо. При цьому, відповідач допомоги в цей час не надавав. Саме у зв`язку із необхідністю забезпечувати потреби дітей, в їх інтересах та у зв`язку із відсутністю згоди відповідача врегулювати ці питання, вимушена була звернутися до суду із позовом. І лише після подання нею позову, ОСОБА_1 почав перераховувати кошти, однак, в порядку визначеному ним самостійно. Оскільки, жодних гарантій щодо подальшої сплати відповідачем аліментів нема, тому виникла необхідність у вирішенні цього питання в судовому порядку.

Також, зазначає, що не погоджуючись із розміром аліментів, відповідач не надав жодних документів, які б спростовували її позовні вимоги або свідчили про його неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Щодо доводів відповідача про те, що вони перебувають за кордоном без його згоди, то вказує, що виїзд за кордон був вимушеною дією та піклуванням про безпеку дітей, їх життя та здоров`я.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 05 листопада 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 січня 2022 року був розірваний.

Сторони по справі є батьками синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Ч. 1,2 ч. 1 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч.ч. 1, 2 ст. 181 Сімейного кодексу України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Також стаття 189 СК України визначає право батьків укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати.

Суд першої інстанції врахувавши, всі обставини справи та обставини, визначені ст. 182 СК України, рівний обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, проживання дітей з позивачкою та їх перебування на її утриманні, а також те, що відповідач є особою працездатного віку і також зобов`язаний утримувати своїх дітей згідно норм сімейного законодавства, правомірно задоволив позов.

Доводи апеляційної скарги, що позов ОСОБА_2 є безпідставним, обставини, на які посилається позивачка, не існували як на момент звернення із позовом так і на момент ухвалення судом рішення, між сторонами відсутній спір щодо сплати аліментів, оскільки аліменти на дітей сплачує в добровільному порядку, в зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю слід відхилити.

Як встановлено судом між батьками не укладено договір про сплату аліментів, позивачка пояснювала, що з часу припинення спільного проживання саме вона неодноразово ініціювала добровільне вирішення питання щодо утримання дітей, відповідач нерегулярно, на власний розсуд перераховував кошти для утримання дітей.

При цьому колегія суддів зауважує, що стягувач аліментів відповідно до норма сімейного законодавства має право на подання позову про стягнення аліментів незалежно від добровільної сплати коштів платником аліментів.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що подання позову про стягнення аліментів є правом позивача, яке забезпечує захист від можливих зловживань та маніпуляцій з оплатою, а також забезпечує стабільність в утриманні та захищеність дітей щодо належного матеріального забезпечення зі сторони того з батька, який не проживає з дітьми.

Також суд відхиляє посилання апелянта на те, що судом також не обґрунтовано стягнуто аліменти саме в розмірі 1/3 частини, не досліджувалися обставини наявності у відповідача можливості сплати аліментів у пред`явленому розмірі.

Всі обставини, передбачені ст. 182 СК України, для визначення розміру аліментів були враховані судом, а апелянтом не наведено доказів його неспроможності внаслідок стану здоров`я чи з інших обставин сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Не спростовують висновки суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Ільїною Дар`єю Валеріївною залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова