справа № 619/4440/23
провадження № 2/619/1113/23
РІШЕННЯ

іменем України

25 жовтня 2023 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.

при секретарі Носачової І.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дергачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення аліментів на утримання батька,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Бурми Ю.М. звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дергачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

В підтвердження позову позивач посилається на те, що він є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач є інвалідом другої групи, безстроково і потребує постійного стороннього догляду, бо обмежений в самообслуговуванні та пересування внаслідок хвороби - наслідки ішемічного інсульту та геморагічного інсульту. Страждає на епілепсію з гепаралізовними судомними нападками. Ураження центральної нервової системи.

Відповідно довідки до акту медико-соціальної комісії серії 12 ААВ № 694191 від 13.07.2023 ОСОБА_1 є інвалідом другої грипи, безстроково. Потребує нагляду невропатолога, окуліста, психіатра, сімейного лікаря, стаціонарного лікування. Крім того, відповідно до індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю - позивач має наступні діагнози: наслідки ішемічного інсульту та геморагічного інсульту. Страждає на епілепсію з гепаралізованними судомними нападками. Ураження центральної нервової системи. Обмежений до пересування та самообслуговування.

Позивач отримує пенсію у розмірі 7955, 51 грн. Інших джерел доходів не має. Пенсію, яку отримує, витрачає на придбання ліків, продуктів харчування, одягу, сплату комунальних послуг, але грошей не вистачає, в зв`язку з чим звертається до інших родичів за допомогою, в той час, як у останнього є діти - відповідачі по справі, які мають постійний дохід, гарне матеріальне становище, що вказує на їхню можливість надавати допомогу непрацездатному батьку - позивачу. Місце роботи відповідачів - позивачу не відоме.

Позивач вважає, що доньки мають можливість надавати йому матеріальну допомогу, але відмовляються це робити, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з цією позовною завою.

В судове засідання представник позивача Бурма Ю.М. надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

В судове засідання відповідачі надали заяву, в якій просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги визнають.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності часників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 Серія НОМЕР_2 , виданого 02.08.2023 Пенсійним фондом України - ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, 2 гр., загальне захворювання. Термін дії: довічно.

Відповідно довідки до акту медико-соціальної комісії серії 12 ААВ № 694191 від 13.07.2023 ОСОБА_1 є інвалідом другої грипи, безстроково. Потребує: постійного стороннього догляду, бо обмежений в самообслуговуванні та пересування внаслідок хвороби, нагляду невропатолога, окуліста, психіатра, сімейного лікаря, стаціонарного лікування. Крім того, відповідно до індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю - позивач має наступні діагнози: наслідки ішемічного інсульту та геморагічного інсульту. Страждає на епілепсію з гепаралізованними судомними нападками. Ураження центральної нервової системи. Обмежений до пересування та самообслуговування.

Позивач отримує пенсію у розмірі 7955, 51 грн. Інших джерел доходів не має.

Через свій похилий вік та стан здоров`я, позивач потребує постійного лікування та відповідних витрат: на придбання ліків, продуктів харчування, одягу, сплату комунальних послуг, але грошей не вистачає, в зв`язку з чим звертається до інших родичів за допомогою.

Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц).

У відповідності до ч.1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Відповідно до ст.47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану.

Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача.

Відповідачі визнали позовні вимоги, про що до суду надали відповідну заяву. Позивач є пенсіонером за віком та непрацездатною особою у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від своїх повнолітніх доньок, а відповідачі не заперечують сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно зі ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-266, 354, 355, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 204, 205 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 04.09.2023 та довічно.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 04.09.2023 та довічно.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Є. Р. Остропілець