Справа № 203/4404/21
Провадження № 2/0203/135/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді - Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання - Пльохіної В.В.,

за участі:

представника відповідача - Пренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом,

встановив:

18.10.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчик Станіслав Ігорович (далі - позивач, представник позивача) з позовом до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (далі - ДМР, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (далі - третя особа-1, Департамент), Четверта дніпровська державна нотаріальна контора (далі - третя особа-2, Нотаріальна контора), про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом, в якому позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право забудовника в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся - ОСОБА_2 в порядку представництва за померлим батьком - ОСОБА_3 , який є спадкоємцем майнового права, що належало померлому ОСОБА_2 , а саме 42/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, 2-5 житловою площею 24,9кв.м, коридору 2-2 у прибудові А-І, приміщення 2-І, тамбур а-І, сарай Д, убиральня Е, споруди № 1-4, 9, 10) за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі, з правом пред`явлення для прийняття в експлуатацію завершене будівництво вказаної частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами від імені ОСОБА_2 , та з правом реєстрації права власності на вказану частину домоволодіння.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є онуком померлого ОСОБА_2 та сином померлого ОСОБА_3 . Він звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте 20.09.2018 року державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої вказано, що позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Представник позивача наголосив на тому, що позивач не має правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки на момент отримання документів для введення в експлуатацію домоволодіння, власник майнового права помер, як і спадкоємець. Тому зареєструвати право власності за ОСОБА_2 або ОСОБА_3 було неможливо. Водночас до ОСОБА_3 , як до спадкоємця першої черги, перейшло право забудовника, в тому числі з правом пред`явлення для прийняття в експлуатацію завершене будівництво 42/100 частини вказаного домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами від імені ОСОБА_2 та з правом реєстрації права власності на 42/100 частини домоволодіння.

Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини, яка відкрилась після смерті дідуся позивача - ОСОБА_2 , а тому він має право на спадкування за правом представництва. Позивач є спадкоємцем першої черги та має законні підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно. При цьому орган місцевого самоврядування не має права визнавати спадщину відумерлою.

З огляду на викладене, представник позивача звернувся до суду в інтересах позивача з позовом про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом.

У встановлений судом строк представник відповідача подала до суду відзив на позов від 03.12.2021 року, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Як зазначила представник відповідача, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Оскільки до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів того, що спірне майно було збудовано спадкоємцем у передбаченому законом порядку на земельній ділянці, яка була надана для цієї мети, то спірне майно є самочинним будівництвом та підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на це майно у заявлених у позові межах відсутні. Верховний Суд в постанові №204/5897/18 від 13.09.2021 року звернув увагу на те, що позивач має право на спадкування будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва, а також визначені майнові права, які спадкодавець мав на час відкриття спадщини. Проте для набуття права власності у встановленому законодавством порядку позивач має здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на зазначене нерухоме майно (введення в експлуатацію тощо).

Тому відповідач вважає, що самочинно перебудоване приміщення не є об`єктом права власності, тому до позивача може перейти право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які використані в процесі цього будівництва.

З урахуванням вищевказаного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, підстави своїх заперечень проти позову представник відповідача пояснила суду таким чином, як про це зазначено у відзиві на позов. Також представник відповідача зазначила, що у БТІ не зареєстроване право власності на спірне майно, воно не введено в експлуатацію, а тому є самочинним будівництвом. Представник відповідача вважає, що позивач має право на визнання права власності в порядку спадкування лише на будівельні матеріали.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано у П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію садкової справи, яка була відкрита після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.01.2022 року у відповідь на ухвалу суду від 25.10.2021 року державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори повідомив, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась.

06.07.2022 року на виконання ухвали суду від 25.10.2021 року державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори надав суду копію спадкової справи №1136/2000 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 11.08.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання 31.05.2023 року з`явилась представник відповідача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, а також зазначив, що позивач підтримує позовну заяву у повному обсязі.

Третя особа-1 не повідомила суду причини неприбуття у судове засідання, будь-яких заяв чи клопотань щодо участі у судовому засіданні до суду не надсилала.

Представник третьої особи-2 подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та просив винести рішення на розсуд суду.

Суд під час судового розгляду справи по суті заслухав усні пояснення представника відповідача, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключне слово представника відповідача.

30.05.2023 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своїх батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дідуся ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджується копіями: свідоцтв про народження від 19.02.1981 року, серії НОМЕР_1 , від 06.12.1977 року, серії НОМЕР_2 , від 30.12.1959 року НОМЕР_11, від 30.05.1990 року, серії НОМЕР_3 , свідоцтв про смерть від 14.11.1994 року, серії НОМЕР_4 , від 14.11.1994 року, серії НОМЕР_5 , від 16.06.2000 року, серії НОМЕР_6 , від 16.10.2013 року, серії НОМЕР_7 , від 10.07.2018 року, серії НОМЕР_8 , свідоцтва про укладення шлюбу від 11.04.1980 року, серії НОМЕР_9 , матеріалів спадкової справи №02-14, том №1136/2000, розпочато: 07.12.2000 року, закінчено: 29.08.2018 року.

До складу спадкового майна входять усі майнові права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся - ОСОБА_2 за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3 , а саме на: 42/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, 2-5, житловою площею 24,9 кв.м, коридору 2-2 у прибудові А'-І, приміщення 2-І, тамбур а'-І, сарай Д, убиральня Е, споруди №I-4, 9, 10) за адресою: АДРЕСА_2 . Це підтверджується копіями: матеріалів спадкової справи №02-14, том №1136/2000, розпочато: 07.12.2000 року, закінчено: 29.08.2018 року, домової книги, акта ідеальних часток від 25.02.2000 року, затвердженого начальником Дніпропетровського бюро технічної інвентаризації, рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради від 16.02.2001 року №90, довідки №90 від 10.08.2018 року, листа КП «ДМБТІ» ДМР від 11.09.2018 року №13282 «Про надання інформації», акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 07.12.2000 року, затвердженого рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради №90 від 16.02.2001 року, технічного паспорта на садибний житловий будинок від 06.12.2018 року, інвентаризаційна справа №185.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 20.09.2018 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. 15.08.2018 року за реєстровим №1365, в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_2 після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права забудовника в порядку спадкування за законом.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст.ст. 1220, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частин 1, 5, 6 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пп. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно і (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого Суду України від 16.05.2013 року №24/753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам роз`яснено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спакодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проект на спорудження будинку, вимоги державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок,іншу споруду (п.3-1 вказаного листа).

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації прав власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, і державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, і право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним (п.3-2 листа).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягає право власності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з положенням п. 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який втратив чинність з 1 січня 2016 року, у випадках, встановлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який вступив в силу з 1 січня 2016 року, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, новий об`єкт - це завершений будівництвом об`єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 4 травня 2022 року у справі №372/4235/19 (провадження №61-655св21), до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику майнові права та обов`язки, а отже спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини, що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Аналіз викладеного вище вказує, що, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем або не був прийнятий в експлуатацію, або право власності за ним не було зареєстровано, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права і обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем в процесі цього будівництва; право завершити будівництвом об`єкт (як правонаступник спадкодавця - замінений в порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкт; право отримати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Суд враховуючи те, що будівництво частини домоволодіння дідусем позивача здійснювалося відповідно до закону, ця частина домоволодіння не була здана батьком та дідусем позивача в експлуатацію, не зареєстроване право власності на неї внаслідок смерті забудовника, але будівництво фактично завершене на момент смерті дідуся, дійшов висновку, що його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Тому у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є єдиним спадкоємцем після смерті батька та дідуся, а до складу спадкового майна входять усі майнові права та обов`язки забудовника на 42/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, 2-5, житловою площею 24,9 кв.м, коридору 2-2 у прибудові А'-І, приміщення 2-І, тамбур а'-І, сарай Д, убиральня Е, споруди №I-4, 9, 10) за адресою: АДРЕСА_2 .

Тим самим спростовуються твердження представника відповідача про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на майнові права та обов`язки забудовника.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував правомірність своїх позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду справи та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позов ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усі майнові права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся - ОСОБА_2 за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3 , а саме на: 42/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, 2-5, житловою площею 24,9 кв.м, коридору 2-2 у прибудові А'-І, приміщення 2-І, тамбур а'-І, сарай Д, убиральня Е, споруди №I-4, 9, 10) за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усі майнові права та обов`язки забудовника в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся - ОСОБА_2 за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_3 , а саме на: 42/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлових кімнат 2-3, 2-4, 2-5, житловою площею 24,9 кв.м, коридору 2-2 у прибудові А'-І, приміщення 2-І, тамбур а'-І, сарай Д, убиральня Е, споруди №I-4, 9, 10) за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_10 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 13.06.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва