КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Машкевич К.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року позов залишено без розгляду.

В подальшому, 26 червня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яким'як О.В., на електронну адресу суду направив заяву про відшкодування судових витрат, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн..

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року заяву про відшкодування судових витрат - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення судових витрат.

У апеляційній скарзі вказує, що задовольняючи заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Яким'яка О.В. про стягнення судових витрат суд визнав заявлені витрати документально підтвердженими та доведеними. При цьому судом зазначено, що позивач та його представник клопотань про не співмірність витрат на професійну правничу допомогу не подавали.

Ознайомившись із доводами заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Яким'яка О.В. про стягнення судових витрат позивач вважає, що представником відповідача не надано жодного доказу в обґрунтування витрат на правову допомогу.

Позивач вважає зазначені у заяві вимоги безпідставними та незаконними. Оскільки, вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з'ясувати склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

ОСОБА_1 вважає, що договір з боку ОСОБА_2 підписаний іншою особою. Сумнів щодо особистого підписання договору виникає внаслідок того, що ОСОБА_2 не відвідувала територію України декілька років. Підпис на договорі не відповідає зразкам підпису ОСОБА_2 на документах, які знаходяться у розпорядженні ОСОБА_1 .

Також позивач звертає увагу на те, що судом першої інстанції прийнята як доказ платіжна інструкція від 02 квітня 2023 року на суму 15 000 грн. Однак. Зазначений документ не завірений банківською установою. Також зазначений документ не містить інформації про платника та відсутній підпис платника. Окрім того, АО «Кушнір Яким'як та партнери» не надав доказів прийняття та погодження ОСОБА_2 виконаних робіт.

ОСОБА_1 вважає витрати на правову допомогу завищеними.

Позивач звертає увагу суду, що результат розгляду справи не пов`язаний із наданою АО «Кушнір Яким'як та партнери» правничої допомоги, що підтверджується ухвалою суду у якій не врахована позиція адвоката

ОСОБА_3 вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, а тому ухвала суду першої інстанції у відповідності до положень статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Яким'як О.В. вказує, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, тому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року - без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, предметом оскарження у даному апеляційному провадженні не є рішення суду по суті заявлених позовних вимог, а лише ухвала суду першої інстанції щодо розподілу витрат на правову допомогу. Оскаржуваною ухвалою вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи у розмірі 17 000 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

А відтак, відсутні підстави для виклику сторін у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно із матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року позов залишено без розгляду.

Вказаною ухвалою питання про судові витрати на професійну правничу допомогу відповідача судом не вирішувалось.

Після ухвалення рішення суду, 26 червня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яким'як О.В., на електронну адресу суду направив заяву про відшкодування судових витрат, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 грн .

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідачки надано: ордер серії АА № 1287304 на надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Яким'яком О.В. (АО "Кушнір Яким'як та партнери") на підставі договору про надання правової допомоги № 22-03/23 від 22 березня 2023 року; орієнтовний (приблизний) розрахунок судових витрат; Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги, що містить вказівку на оплату послуг з погодинною вартістю; платіжна інструкція АО "Кушнір Яким'як та партнери" від 02 квітня 2023 року про сплату ОСОБА_2 15 000 грн за юридичні послуги від 22 березня 2023 року по справі № 752/13123/22.

Із заяви представника відповідачки про відшкодування судових витрат вбачається, що адвокатом надано клієнту правову допомогу на суму 17 000 грн, здійснену в рамках даної справи, що включає: ознайомлення з матеріалами справи в суді - 1,5 год/3750 грн;аналіз документів та підготовка правової позиції по справі - 2,5 год/6250 грн; підготовка та подання клопотання про закриття провадження по справі - 3 год/7500 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_2 понесла витрати на надану їй правову допомогу під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя у загальному розмірі 17 000 грн.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідачки ОСОБА_2 на правову допомогу на загальну суму 17 000 гривень, суд доходить першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення вказаних витрат із позивача на користь відповідачки.

Посилання апелянта на безпідставність, незаконність та не співмірність наданих представником відповідачки доказів понесених витрат на правому допомогу не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідачки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, ухваленою на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова