Справа № 510/607/23
Провадження № 2/510/826/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.23 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, франшизи, різниці між фактичним розміром шкоди і страхової виплати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач- представник ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, надав відзив на позов, зазначивши, що дійсно 28.07.2022р. між учасниками дорожнього руху -водієм ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_3 сталася ДТП, постановою Ренійського районного суду Одеської області від 17.08.2022р. була встановлена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення. На момент вчинення ДТП автомобіль MERCEDES-BENS VITO 115 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 було забезпечено полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 2853895 від 16.05.2022р. у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ліміт відповідальності був встановлений у розмірі 130000 грн., розмір франшизи 2600,00 грн. Після повідомлення відповідача про настання страхового випадку було своєчасно проведено огляд (а потім і повторний) пошкодженого транспортного засобу із складанням актів огляду ТЗ, 26.08.2022р. ПАТ склало звіт №2328 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, яким була встановлена шкода в розмірі 117073 грн. 83 коп. (з урахуванням ПДВ). ПДВ від суми страхового відшкодування утримується страховиком і вона становить 20% від суми страхового відшкодування. За підрахунками відповідача остаточною виплатою матеріального відшкодування є сума 94961,52 грн. Відповідач вважає, що ця сума склалася по суті внаслідок відрахування від загального встановленого розміру матеріальної шкоди франшизи та ПДВ, розміру недоплаченого страхового відшкодування немає, оскільки встановлене відшкодування становить розмір суми, що є меншою за 130000 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг експерта товарознавця в розмірі 4500 грн. відповідач вважає, що висновок експерта Землюк В.В. не може братися судом до уваги, оскільки виконаний у передбаченому законом порядку звіт є таким, що був підготовлений із дотриманням процедури та вимог, встановлених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV), він не спростовувався жодним належним доказом позивача та не було встановлено достовірних правових сумнівів у його виконанні належною особою. Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди їх відповідач також не визнає, зазначивши, що позивачем не наведено жодних достовірних та належних доказів того, що така була заподіяна саме ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», не наведено доказів заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 (він взагалі є власником транспортного засобу, а не був водієм під час ДТП), а факту смерті внаслідок вчинення ДТП не зафіксовано, тобто підстав для стягнення з ПАТ на користь позивача моральної шкоди взагалі немає.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, відзиву на позов не надав, просив про розгляд справи без його участі.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягав, просив їх повністю задовольнити, надавав доповнення до позовної заяви із зазначенням підрахунку сум стягнення. В судове засідання не явився, просив про розгляд справи без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіля марки DAF XF 105.460 із реєстраційним номером НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 ; копія посвідчення водія - ОСОБА_3 ; копія експертного висновку №2877 від 11.08.2022р. автотоварознавчої експертизи; копії ремонтних калькуляцій від 28.07.2022р.; копія аркушу перевірки даних від 28.07.2022р.; копія протоколу огляду колісного транспортного засобу від 30.07.2022р.; фототаблиці автомобіля DAF; копія витягу з бюлетеня автотоварознавців; копія свідоцтва судового експерта ОСОБА_4 ; копія заяви ОСОБА_1 від 15.09.2022р.; копія квитанції про перерахування 03.10.2022р. суми страхового відшкодування -94961,52 грн.; копія пояснень потерпілого щодо події (ОСЦПВ) від 28.07.2022р.; копія претензії ОСОБА_1 щодо розміру страхового відшкодування від 08.11.2022р.; копія претензії ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо розміру страхового відшкодування від 08.11.2022р.; копія страхового полісу №АР/2853895 від 16.05.2022р.; копія акту прийому-передачі №2877 від 11.08.2022р. виконаної роботи; копія заяви ОСОБА_1 від 17.08.2022р.; копія заяви ОСОБА_1 від 07.09.2022р.; копія звіту від 26.08.2022р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (замовник ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»); копія акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 04.08.2022р.; копія акту (додатковий) огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 17.08.2022р.; копії ремонтних калькуляцій №2328 від 26.08.2022р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду із вимогами про стягнення з : ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» - 32438,48 грн. недоплаченого страхового відшкодування, 4500,00 грн. витрат на оплату послуг експерта товарознавця, 3000,00 грн. моральної шкоди; з ОСОБА_2 13268,57 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, у т.ч. і франшизи (2600 грн.), 22144,00 грн. вартості втраченого пального, 3000,00 грн. моральної шкоди; з обох відповідачів солідарно судові витрати у справі.

Як було встановлено в судовому засіданні, 28.07.2022р. між учасниками дорожнього руху -водієм ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_3 сталася ДТП, постановою Ренійського районного суду Одеської області від 17.08.2022р. була встановлена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення. На момент вчинення ДТП автомобіль MERCEDES-BENS VITO 115 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 було забезпечено полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 2853895 від 16.05.2022р. у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ліміт відповідальності був встановлений у розмірі 130000 грн., розмір франшизи 2600,00 грн. Транспортний засіб, якому було завдано пошкодження, - DAF XF 105.460 із реєстраційним номером НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (позивачу). Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV) ОСОБА_1 страховою компанією ПАТ«УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було сплачено 94961,52 грн. страхового відшкодування. Із сумою визначеної страховою компанією вартості матеріальної шкоди та розміру сплаченого відшкодування позивач не згоден, вважає її навмисно заниженою, такою, що не відповідає дійсності завданих ДТП збитків, у зв`язку із чим просить стягнути суму недоплаченого страхового відшкодування, виходячи із розрахунку з вартості заподіяної шкоди, встановленої за експертним висновком ОСОБА_4 , яка є вищою, у зв`язку із чим і зумовлює різницю між фактичною сплатою відшкодування та дійсною сумою заподіяної шкоди.

Також позивач просить стягнути з ПАТ та ОСОБА_2 моральну шкоду по 3 тис. грн. з кожного відповідача, вказуючи на те, що пошкодження транспортного засобу призвело до порушення звичного життєвого укладу позивача, його подавленого стану, він повинен був відволікатися від буденних справ та займатися питаннями про проведення експертизи, питаннями про відновлення транспортного засобу, листуватися із відповідачами, все це призвело до душевних страждань, неспокою, витрачання додаткової уваги та докладання додаткових зусиль для формування позиції правового захисту.

Крім вищевказаного, позивач наполягає на стягненні з ОСОБА_2 різниці страхового відшкодування в межах суми, яка перевищила ліміт страхового полісу (130000 грн.) та франшизу в сумі 2600 грн., а всього 13268, 57 грн., а також, зазначає, що внаслідок ДТП було пошкоджено паливний бак ТЗ, з якого витекло 400 літрів пального, тобто було втрачено пального на суму 22144,00 грн. (станом на 27.08.2022р. вартість пального за 1 л. становила 55,36 грн.).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач звертає увагу суду на те, що звіт, який був виконаний на замовлення ПАТ«УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» був складений із порушенням норм закону (оскільки оцінювач ФОП ОСОБА_5 не попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, сам позивач не був ознайомлений зі звітом), а самі огляди транспортного засобу, що передували складенню звіту, були проведені невчасно, без присутності позивача, акти не були підписані позивачем взагалі. Як зазначає позивач, такі неправомірні дії ПАТ щодо недотримання процедури проведення дій для визначення розміру заподіяної шкоди внаслідок ДТП зумовили причини, з яких позивач самостійно звернувся до судового експерта для підготування експертного висновку щодо встановлення суми завданої ДТП шкоди. Наданий експертний висновок №2877 позивач вважає допустимим і належним доказом, наполягає на тому, що всі підрахунки у ньому були зроблені компетентною особою, дослідження проведені відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів, а тому, саме цей висновок, а не звіт повинен бути взятий судом до уваги та зі встановленою цим висновком суми матеріальної шкоди слід виходити при розгляді позовних вимог позивача. Також позивач просить стягнути з ПАТ 4500 грн. витрат на оплату послуг експерта товарознавця, а також стягнути з обох відповідачів суму судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Вивчивши матеріали справи та додатково подані докази, врахувавши позицію сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами ЦК України та нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-ІV (далі Закон).

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у т.ч. протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Ч.2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 3 Закону №1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону №1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 28 Закону №1961-ІV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Ст. 29 Закону №1961-ІV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону №1961-ІV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно пунктів 34.2, 34.3, 34.4 ст. 34 Закону №1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

При розгляді судом справи була встановлена така хронологія подій:

- 28.07.2022р. вчинення ДТП;

- 28.07.2022р. пояснення потерпілого, отримані страховою компанією телефонограмою;

- 30.07.2022р. позивач замовляє експертизу, експерт з його боку оглядає ТЗ;

- 04.08.2022р. експерт ПАТ складає Акт огляду ТЗ;

- 11.08.2022р. експерт ОСОБА_4 складає експертний висновок (встановлена матеріальна шкода 140668,57 грн. та додана ремонтна калькуляція);

- 17.08.2022р. ОСОБА_1 звертається до ПАТ із заявою оглянути ТЗ;

- 17.08.2022р. експерт ПАТ складає додатковий Акт огляду транспортного засобу;

- 26.08.2022р. ПАТ склало звіт про визначення вартості матеріального збитку (встановлена матеріальна шкода - 117073,83 грн. та додана ремонтна калькуляція);

- 07.09.2022р. ОСОБА_1 звертається із заявою про незгоду із сумою матеріальної шкоди, встановленою ПАТ;

- 03.10.2022р. перерахування на рахунок ОСОБА_1 94961,52 грн. страхового відшкодування;

- 08.11.2022р. ОСОБА_1 звертається із претензією до ПАТ щодо сплати йому суми 32438,48 грн. (після сплати йому ПАТ 94961,52 грн.);

- 08.11.2022р. - ОСОБА_1 звертається із претензією до ОСОБА_2 щодо сплати йому різниці страхового відшкодування 13268,57 грн. та вартості втраченого пального 22144,00 грн.

Аналізуючи обставини справи, додані письмові докази та норми діючого законодавства, суд прийшов до наступних висновків.

І. Щодо складання звіту оцінювача та експертного висновку експертом.

Після вчинення ДТП (28.07.2022р.) страховій компанії було своєчасно повідомлено про страховий випадок, що трапився. На виконання вимог п. 34.2 ст. 34 Закону №1961-ІV, в межах встановленого законом строку, 04.08.2022р. спеціалістом відділу врегулювання ПАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» - Поліщук І.П. був складений акт огляду транспортного засобу ( дефектну відомість) - DAF XF 105.460 із реєстраційним номером НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 . Складеним актом були встановлені деталі та опис пошкоджень транспортного засобу. Під час огляду ОСОБА_1 не був присутній. Надалі, після звернення ОСОБА_1 із заявою про проведення огляду ТЗ, спеціалістом ПАТ - Поліщук І.П. був складений додатковий акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість). Під час додаткового огляду ТЗ ОСОБА_1 не був присутній.

Як вже зазначалось вище, за ст. 34 Закону№1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди.

Як виходить з матеріалів справи, 30.07.2022р., тобто до спливу 10-денного строку, встановленого для направлення спеціаліста страхової компанії, а також і до моменту проведення першого огляду ТЗ спеціалістом ПАТ позивач замовив експертизу і експерт з його боку ОСОБА_4 оглянув належний йому ТЗ. Надалі, 11.08.2022р. експерт Землюк В.В. склав експертний висновок і після його складання - 17.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ із заявою оглянути ТЗ. Тобто, складається таке враження, що позивач навмисно начебто очікував звіт ПАТ, заздалегідь не погоджуючись із ним.

Як вже зазначалось вище, порядок і строки проведення огляду транспортного засобу, складення звіту регламентується нормами спеціального закону Закону №1961-ІV і саме ст.. 34 цього Закону встановлювалась умова, за якої потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. Такий порядок позивачем не був дотриманий, скоріше, він був порушений, у зв`язку із чим суд не має підстав для того, щоб не брати до уваги доказ звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

Спростовуючи аргументи позивача з приводу того, що звіт оцінювача ОСОБА_5 є недопустимим доказом, таким, що не заслуговує на дослідження його судом, суд зазначає, що наданий суду звіт є в повній мірі предметом дослідження, складений й підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", і скріплений печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Слід зауважити, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року №2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (далі - Закон № 2658-III). Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III).

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13-ц (провадження № 61-1186св17) вказано, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені Законом № 2658-III без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Разом з тим, за змістом статей 12 і 33 Закону2658-III звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу на те, що позивач не скористувався правом на оспорювання звіту, не звертався до Фонду Державного майна України або до приватної установи з метою проведення рецензування висновку експерта страхової, тобто не надав доказів про те, чи відповідає звіт оцінювача вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна або чи містить він недоліки, що вплинули на достовірність оцінки.

При цьому суд бере до уваги твердження позивача про те, що Акти огляду транспортного засобу, який надані як докази по справі, містять ряд недоліків, а саме, вони були проведені у відсутності власника ТЗ, однак, визначає ці недоліки як такі, що істотно не вплинули на результати огляду, оскільки як первинний, так і додатковий акт ( огляд ТЗ за яким був проведений на вимогу ОСОБА_1 ) являються майже ідентичними, в них встановлені майже ти самі пошкодження ТЗ. Крім того, як вважає суд, позивач, являючись заінтересованою особою, мав змогу за бажанням в разі незгоди із встановленими оглядом пошкодженнями надати свої письмові заперечення, залучити незалежного експерта, вимагати проведення огляду тільки у його присутності, тобто сприяти об`єктивному та справедливому огляду, але цього не зробив, а навпаки провів огляд ТЗ із замовленим ним експертом самостійно без присутності представника страхової компанії.

Крім того, суд також зауважує, що при проведенні оцінювачем чи експертом огляду пошкодженого транспортного засобу присутність заінтересованих осіб не є обов`язковою. Дуже часто учасники ДТП можуть не погоджуватися з розміром збитку порахованого оцінювачем на тій підставі, що не були присутні при складенні акту огляду транспортного засобу. Проте, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не вимагає присутності винуватця при огляді, а передбачає лише його бажане повідомлення про час та місце огляду. Якщо ж його не було при проведені огляду, то оцінка не може бути поставлена під сумнів з цих підстав. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020 року.

Таким чином, керуючись вищенаведеним, суд вважає, що страхова компанія дотрималася порядку, вжила всіх необхідних заходів для доведення дійсної вартості завданої ДТП шкоди автомобілю, тоді як інша сторона достовірно не спростувала із належним обґрунтуванням визначений у звіті оцінювача розмір заподіяної матеріальної шкоди. Виходячи з цього, суд приймає за основу підрахунків саме звіт оцінювача ПАТ, оскільки він був складений відповідно до вимог спеціального закону у цій сфері правовідносин, а суду не було надано доказів його неправомірності складення, невідповідності нормативно-правовим актам, спростування суми встановленої шкоди.

ІІ. Щодо вимог про стягнення з ПАТ 32438,48 грн. недоплаченого страхового відшкодування.

Як було встановлено під час розгляду справи, згідно висновків звіту від 26.08.2022р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, на замовлення ПАТ станом на 28.07.2022р. вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження дорівнює з урахуванням ПДВ , але без врахування ВТВ - 117073,83 грн.

Згідно ст. 36.2 Закону №1961-ІV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплатою цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником цього податку, а таких відомостей матеріали справи не містять, тому розмір страхового відшкодування має бути зменшений на розмір податку на додану вартість.

Як вказав представник ПАТ у відзиві на позов, ПАТ «УСК «КНЯЖА ВІГ» здійснило виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 94961,52 грн., при цьому ПАТ при виплаті було утримано: суму ПДВ, оскільки у Звіті 2328 вартість матеріального збитку була розрахована без врахування ПДВ; франшизу у розмірі 2600 грн. (117073,83 грн. 20% ПДВ (23414,766 грн.) 2600 грн. франшизи = 91059,064 грн.). Тобто, за фактом виходить взагалі таке, що ПАТ виплатило ОСОБА_1 навіть більшу суму страхового відшкодування. Виходячи з цього позовні вимоги про стягнення з ПАТ 32438,48 грн. недоплаченого страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

З урахуванням того, що експертний висновок судом не брався до уваги і при здійсненні підрахунків суд керувався даними звіту оцінювача не підлягають також і стягненню з ПАТ на користь позивача 4500,00 грн. витрат на оплату послуг експерта товарознавця.

ІІІ. Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 13268,57 грн. різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, у т.ч. і франшизи (2600 грн.), 22144,00 грн. вартості втраченого пального.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

З установлених судом обставин вбачається, що сумою страхового відшкодування, яка виплачена страховою компанією в розмірі 94961 грн 52 коп. ОСОБА_1 було відшкодовано в повному обсязі завдану шкоду, встановлену звітом оцінювача.

У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди,припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, не зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним вже одержана.

Що стосується вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 2600 грн. франшизи, суд задовольняє їх в повному обсязі.

Згідно з п. 22.1ст. 22 Закону №1961-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону України №1961-ІV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-ІV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2600 грн. не відшкодований страхувальником (відповідачем), вона підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 22144,00 грн. вартості втраченого пального. Проведеними актами огляду було встановлено факт пошкодження паливного баку ТЗ позивача ємкістю 880 л. Як стверджує позивач на час вчинення ДТП у баку було пальне, внаслідок пошкодження баку вилилось 400 л. пального, середня вартість пального за 1 літр станом на 27.08.2022р. становила 55,36 грн. Таким чином, вартість втраченого пального становить 22144 грн. 00 коп.

ІV. Щодо вимог про стягнення з ПАТ та ОСОБА_2 по 3000 грн. моральної шкоди.

Позивачем були також заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди з обох відповідачів.

Так, позивач зазначає, що пошкодження транспортного засобу призвело до порушення його звичного життєвого укладу, спричинило подавлений стан, він повинен був відволікатися від буденних справ та займатися питаннями про проведення експертизи, питаннями про відновлення транспортного засобу, листуватися із відповідачами, все це призвело до душевних страждань, неспокою, витрачання додаткової уваги та докладання додаткових зусиль для формування позиції правового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до Закону №1961-ІV є два способи нарахування та відшкодування моральної шкоди страховиком, кожен із яких спрацьовує за відповідної умови. Перший спосіб : у разі заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, сума моральної шкоди розраховується у відповідності до ст. 26 Закону№1961-ІV (5% від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю). До такого правового висновку прийшов і Верховний Суд у постановах: № 460/2653/14-ц від 09.12.2020 року; № 445/370/19 від 28.10.2020 року; № 357/6237/19 від 01.09.2020 року.

Відповідно до ст. 26-1 Закону №1961-ІV Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Другий спосіб: у разі настання смерті потерпілого, сума моральної шкоди розраховується у відповідності до ст. 27 Закону №1961-ІV (12 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку). У такому випадку моральна шкода встановлюється у фіксованій сумі.

Тобто, моральна шкода страховиком виплачується виключно у разі нанесення шкоди життю та здоров`ю потерпілому у ДТП.

У даному випадку позивачу, як власнику ТЗ, не було завдано шкоди здоров`ю, а лише завданий матеріальний збиток транспортному засобу, а тому, враховуючи положення ст. 2 Закону №1961-ІV, ч. 1 ст. 19 Конституції України, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди із ПАТ не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Законом не визначено, якими доказами доводити моральну шкоду. Але це може бути довідка психолога, або висновок психологічного дослідження, або показання свідків чи інші докази. В даному випадку позивач заявив про моральну шкоду, не надаючи жодних доказів на її підтвердження.

Відповідно до п. 7 Постанови Пл. ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р., заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно із п. 5 цієї ж постанови Пленуму ВС, згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та винуватість останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також - інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у вимогах до відповідача - фізичної особи - в частині стягнення моральної шкоди такі свої вимоги обґрунтовує фактично настанням душевних хвилювань, виникненням таких негативів, як переживання та емоційні потрясіння (тривога, невпевненість), які він відчув через невирішення спірної ситуаціє у позасудовий спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Обґрунтування вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди суд вважає неналежним, так як наведене вище її обґрунтування не підтверджується жодним доказом.

Тому і у задоволенні позовних вимог в частині морального відшкодування слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог -1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 511, 599, 636, 979, 988, 990, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-ІV, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_2 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, франшизи, різниці між фактичним розміром шкоди і страхової виплати та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 2600 грн. 00 коп. франшизи, а також 22144 грн. 00 коп. вартості втраченого пального.

Стягнути з з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 1073 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник