КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 362/1684/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Борисової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року (суддя Радченко Г.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

у березні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на свою користь в розмірі 5 000грн щомісячно.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що вона є інвалідом другої групи довічно та отримує невелику пенсію в розмірі 3142,35грн, перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначала, що має двох дітей: дочку ОСОБА_2 , 1967 року народження, та сина ОСОБА_5 , 1973 року народження, який є інвалідом 3 групи і отримує невелику пенсію.

Позивачка стверджувала, що стан її здоров`я вимагає постійного лікування, як амбулаторного, так і стаціонарного, яке вона, після смерті чоловіка не може собі дозволити, з відповідачкою, яка проживає окремо, у неї склались напружені стосунки, і вона їй матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1 000грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 22 березня 2023 року та довічно.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачка заміжня, її чоловік та повнолітні діти мають роботу та постійні доходи, про яких вона у своєму відзиві не зазначала.

Також позивачка посилається на те, що відповідачка уклала договір довічного утримання з її чоловіком і після його смерті поставила питання про її виселення з будинку та заселила туди квартирантів, що негативно вплинуло на стан її здоров`я.

Крім цього позивачка зазначає, що має ряд хронічних захворювань, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки - адвокат Старча С.А. просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що докази щодо сімейного стану відповідачки, доходів її чоловіка та повнолітніх дітей, а також докази отримання доходу від здачі в оренду будинку, мали подаватись саме позивачкою, оскільки саме позивачка посилається на дані обставини у підтвердження своїх вимог.

Також представник відповідачки зазначає, що позивачка ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не надає жодного обґрунтованого розрахунку розміру аліментів, які просить стягнути з відповідачки.

Представник відповідачки посилається на те, що відповідачка є безробітною, єдиний її дохід - це виплати від Управління соціального захисту населення у розмірі 2 293 - 2 294грн на місяць, на утриманні відповідачки перебуває син ОСОБА_4 , який є особою з інвалідністю 2 групи довічно та потребує постійного стороннього доходу внаслідок психічного розладу, має обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування та спілкування, тому відповідачка не має змоги постійно працювати.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачка є дочкою позивачки (с.с. 5, 30).

Також позивачка має сина ОСОБА_5 , який є інвалідом 3 групи (с.с. 11).

Згідно довідки про доходи, виданої Васильківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області від 31 жовтня 2022 року, позивачка перебуває на обліку в Васильківському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком в розмірі 3 142,35грн за жовтень 2022 року (с.с. 7).

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги Калинівської селищної ради» від 14 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом другої групи, перебуває на диспансерному огляді у невролога та сімейного лікаря, проходила стаціонарне лікування у 2012 році (с.с. 10, 12).

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачки аліменти в розмірі 1 000грн щомісячно, суд першої інстанції врахував розмір пенсії позивачки, стан її здоров`я, сучасні умови життя (постійній ріст цін, девальвація національної валюти), наявність у позивачки іншої дитини - сина ОСОБА_5 , розмір доходу відповідачки та наявність на її утриманні сина - інваліда.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на норах матеріального права.

Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/1055/18, постанова від 05 вересня 2019 року.

Таким чином, при встановленні чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 1948 року народження, є непрацездатною, особою з інвалідністю 2 групи, має ряд захворювань, має єдиний дохід пенсію - у розмірі 3 142,35грн (на жовтень 2022 року), а тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що вона має необхідність у матеріальній допомозі.

При цьому, відповідачкою не надано доказів наявності обставин, зазначених у ст. 204 СК України, для звільнення її від обов`язку утримувати непрацездатну матір.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

З наданих суду доказів вбачається, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків єдиним доходом відповідачки є соціальна допомога у розмірі 2 294грн (на вересень 2022 року) (с.с. 29).

Також суду надані докази, що на утриманні відповідачки перебуває син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок психічного розладу № 6 довічно, за рівнем життєдіяльності обмежений у самообслуговуванні, обмежений у здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, а відтак потребує постійного стороннього догляду (с.с. 33).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки аліментів на користь позивачки у визначеному нею розмірі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачкою для обґрунтування вказаного нею розміру аліментів додано лише медичну документацію, яка, в свою чергу, хоч і підтверджує наявність у позивачки проблем із здоров`ям, однак не містить висновку про необхідність постійного лікування, в тому числі амбулаторного.

Доводи апеляційної скарги, що суд повинен був врахувати, що відповідачка заміжня, її чоловік має постійну роботу, дочка та син також повнолітні та мають доходи, на думку колегії не є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки чоловік відповідачки та її дочка не зобов`язані надавати матеріальну допомогу позивачці.

Крім того, враховуючи захворювання сина відповідачки та його потребу у постійному сторонньому догляді, наявності інвалідності 2 групи, враховувати його доходи для визначення розміру аліментів на користь позивачки підстав немає.

Посилання у апеляційній скарзі, що відповідачка отримала у власність після смерті батька будинок, у якому проживає позивачка з сином, вимагає їх виселення та отримує дохід від здачі будинку в оренду, належними доказами не підтвердженні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

О.В. Борисова