ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5630/23
Провадження № 2/210/1628/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 жовтня 2023 року

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Вікторович Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2023 року позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» в особі представника Юхименко Ю.Ю. звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та просив суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 року у розмірі 44 008,64 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2147,20 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що 21.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №602237639 у формі електронного документу з використанням електронного цифрового підпису. Первісний кредитор зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит в розмірі, встановленому у Кредитному договорі. В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені Кредитним договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно цього договору. 28.11.2018 року між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 року. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ОнлайнФінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «ОнлайнФінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 року. 04.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОнлайнФінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу №01/04082023. Відповідно до Реєстру боржників від 04.08.2023 року до Договору факторингу №01/04082023 від 04.08.2023 року до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 44008,64 грн.,з яких: 27159,14 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16849,5 грн. сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Онопченко Ю.В. від 29 серпня 2023 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому остання просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі в обґрунтування чого зазначила, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 257, 258, 261 ЦК України, вона звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності. 21.01.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №602237639, на суму 29820,00 грн., визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені в договорі. У разі не погашення суми кредиту в строки зазначені в договорі, заборгованість в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту і визначеною в кредитному договорі, було визначено дату 26.05.2020 року. Проте, Позичальником не було повністю здійснено повернення кредитних коштів. Тобто, починаючи з травня 2022 року строк позовної давності, щодо кредитного договору №602237639 від 21.01.2020 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив.

Крім того вказала, що вимоги кредитного договору є несправедливими, зокрема вказала, що відповідно до додаткової угоди від 19.03.2020 року, надану позивачем, п. 1 Додаткової угоди до Договору №602237639 від 21.01.2020 року зазначено, що позичальник звернувся до кредитодавця для надання розстрочки у погашенні заборгованості в сумі 1062,24 грн. на 14 днів. Згідно п.3 Додаткової угоди, позичальник сплачує кредитодавця суму заборгованості, вказану у п. 1 вказаної Додаткової угоди, частками в розмірі не менше ніж 100 (сто нуль) відсотків від її загальної суми. Посилаючись на вимоги п.2 ст.516 ЦК України, зазначила, що заміна кредитора здійснювалась без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, матеріали справи не містять підтвердження, що позивач повідомив належним чином відповідача про заміну кредитора.

Відповідно до п. 8 «Правил надання грошових коштів позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за договором у разі настанні та дії обставин непереборної сили (форс-мажор), що безпосередньо впливають на виконання сторонами таких зобов`язань, знаходяться поза межами контролю сторін і не могли бути передбаченими чи відверненими сторонами. У цьому контексті обставинами непереборної сили означають, а саме: б) війну, акти громадської непокори, повстання, природні та неприродні катаклізми; в) законодавчі чи адміністративні вимоги, або обмеження органів державної влади або місцевого самоврядування. Посилаючись на ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» вказала, що відсотки нараховані у період дії карантинних обмежень починаючи з 12.03.2020 року, не є законними.

Також у відзиві позивач посилалась на вимоги Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» та на пункт 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

21 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір №602237639. Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику Кредит на суму 29 820 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавця відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах. Відповідно до п. 1.2 Кредит надається строком на 126 днів.

Відповідно до Платіжного доручення №cd-43c6-b4a6-d90352ed694 від 21.01.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29820,00 грн., призначенні платежу: переказ коштів згідно договору №602237639 від 21.01.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість відповідача за Кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 р. в розмірі 44008,64 грн.,з яких: 27159,14 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16849,5 грн. сума заборгованості за відсотками.

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 року.

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» була укладено Додаткова угода №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої, строк дії цього договору починає перебіг у момент визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2020 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ОнлайнФінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «ОнлайнФінанс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 року.

04 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОнлайнФінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу №01/04082023. Відповідно до Реєстру боржників від 04.08.2023 року до Договору факторингу №01/04082023 від 04.08.2023 року до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 44008,64 грн.

Відповідач звернулась до суду з заявою про застосування строків позовної даності, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93 та №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості у позивача виникла ще 26 травня 2020року. Водночас, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 28 серпня 2023 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Одночасно суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворобиCOVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 21 січня 2020 року, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, суд приходить до висновку, що ТОВ «Юніт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 в межах строку позовної давності, тому доводи відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Отже, ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу №01/04082023 від 04 серпня 2023 року набуло прав нового кредитора за кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 .

Згідно розрахунки заборгованості по Кредитному договору №602237639 від 21.01.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 44008,64 грн.,з яких: 27159,14 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16849,5 грн. сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 549-550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди до Договору №602237369 від 21.01.2020 року, яка укладено між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 19.03.2020 року, у зв`язку з неналежним виконанням Позичальником умов Договору №602237639 від 21.01.2020 р. та зверненням позичальника, Кредитодавець надає Позичальнику розстрочку у погашенні Заборгованості в сумі 10 962 грн. 24 коп. на 14 днів. Відповідно до п.2 вказаної Додаткової угоди загальна сума Заборгованості, вказана в п.1 Додаткової угоди, є фіксованою, а будь-які нарахування за Договором призупиняються. Згідно п. 3 позичальник сплачує Кредитодавця суму Заборгованості, вказану у п. 1 Додаткової угоди, частками в розмірі 100 (сто нуль) відсотків від її загальної суми за наступним графіком: 02.04.2020 10962 грн. 24 коп. Відповідно до п.5 при порушенні Позичальником графіку сплати Заборгованості, визначеного в п.3 цієї Додаткової угоди, ця Додаткова угода втрачає чинність з моменту її укладання, а Договір продовжує діяти без урахування її умов.

Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договору про надання споживчого кредиту через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладання мелектронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до змісту вказаної норми, проценти за користування кредитними коштами поділяються на встановлені законом або договором. Зокрема, й період нарахування відсотків має бути погодженим між сторонами договору, у якому має бути чітко зазначено, що відсотки можуть бути нараховані поза межами закінчення строку договору чи строку кредитування.

ТОВ «Юніт Капітал», пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками у розмірі 16849,5 грн.

Так, відповідно до п.1.4 Договору №602237639 від 21.01.2020 року нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі 241,56 відсотків річних від суми Кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми Кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видавався Кредит. Відповідно до п. 1.2 Кредит надавався строком на 126 днів, тобто, строк дії кредитного договору закінчився 26 травня 2020 року.

Даним договором не врегульовані відносини щодо стягнення процентів після припинення строку кредитування вказує пункт 1.4, тому пункт 1.4 договору не унормовує порядку нарахування процентів поза межами дії строку кредитування

За правилами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не долучено до матеріалів справи розрахунку нарахованих процентів за користування кредитом, не надано відомостей часткової сплати основної суми заборгованості. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором №602237639 від 21.01.2020 р. у розмірі 10 962,24 грн., яка визначена у Додатковій угоді до Договору №602237369 від 21.01.2020 року, яка укладено між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 19.03.2020 року.

Оскільки, позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 534,65 грн.

Суд звертає увагу на ту обставину, що судові засідання у справі не відбувалися з огляду на встановлених порядок розгляду справи згідно ухвали суду, а саме здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Окрім того, заяви від сторін про зміну порядку та призначення судових засідань не надходили.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

У рішення Верховного суду від 17.09.2019 року у справі №810/2806/18 «Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16»

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, а саме у рішенні Верховного суду від 04.02.2020 року у справі №1.380.2019.001036 зазначено наступну позицію Верховного суду «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Верховного суду від 26.06.2019 року у справі №200/14113/18-а «При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.»

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

11 лютого 2019 року між Позивачем Акціонерним товариством «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і Право», укладений договір про надання правової допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Також Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Однак, представником позивача не долучено до матеріалів справи доказів платіжних документів про оплату таких послуг.

Враховуючи викладене, судові витрати понесені Позивачем на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки не підтвердженні матеріалами справи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 262-265 ЦПК України, ст.ст. 251, 261, 267, 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 1048, 1050, 1054, п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , заборгованість за Кредитним договором №№602237639 від 21.01.2020 р. у розмірі 10962,24 грн. (десять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 24 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , в рахунок відшкодування судових витрат 534,65 грн. (п`ятсот тридцять чотири гривні 65 копійок)

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», , місце знаходження: місто Київ, вулиця Рогнідинська, будинок 4А, офіс 10;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович