Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1487/23

30 жовтня 2023 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря судового засідання Остапишин І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

26 жовтня 2023 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки

про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 серпня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 03.

За час перебування в шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З часом їхнє подружнє життя з відповідачкою виявилось невдалим через несумісність характерів, часто виникали сварки, так як вони мають зовсім протилежні погляди та бачення спільного життя і сім`ю. У зв`язку з чим вони втратили повагу один до одного, почуття один до одного, в тому числі і любові. Кожен з них живе окремим життям та власними інтересами. Враховуючи всі вищевказані обставини він вважає, що сім`я розпалась остаточно, носить формальний характер і примирення між ними неможливе.

З огляду на викладене, просить позов задовольнити, шлюб між ним та

ОСОБА_2 розірвати. Крім того, просить залишити сина проживати з ним, оскільки відповідачка перебуває за кордоном.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність. Позов визнала повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу та проти того щоб син залишився проживати разом з батьком-позивачем, оскільки відповідачка проживає в Канаді і не має можливості забрати дитину.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги існуючі між сторонами відносини, причини розлучення, небажання ОСОБА_1 зберігати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та їхньої з відповідачем дитини.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 03 серпня 2016 року виконавчим комітетом Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 03 серпня 2016 року перебувають в шлюбі, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №03 (а.с.4). Після реєстрацію шлюбу подружжю присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Оскільки причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам спільної з відповідачем дитини, що має істотне значення, суд вважає, що позов може бути задоволено.

Таким чином судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно припинити, шляхом його розірвання.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Стосунки, які існують між подружжям виключають можливість збереження сім`ї, а тому шлюб слід розірвати.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Таку правову позицію висловив ВСУ у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19).

З огляду на те, що позивач просить залишити неповнолітню дитину після розірвання шлюбу проживати з ним, а відповідачка не заперечує проти цього, тобто між сторонами відсутній спір щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина, суд вважає, що неповнолітнього сина після розірвання шлюбу слід залишити проживати з батьком. Водночас суд зауважує, що підчас розгляду цієї справи не вирішується питання про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею, документально підтверджені, судові витрати.

На підставі викладеного, ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись

ст. 12, 81, 141, 258, 263, 265, 274, 279, 280 - 284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

зареєстрований 03 серпня 2016 року у виконавчому комітеті Космацької сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 03.

Після розірвання шлюбу неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з батьком ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В. Решетов