Провадження № 22-з/812/81/23
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі представників: позивача Харченка Д.М., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника ОСОБА_2 адвоката Харченка Дмитра Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №485/1671/21 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Харченка Д.М. звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВП ПЛЮС» (далі ТОВ «СВП ПЛЮС») про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2023 р. у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Харченко Д.М., подала на нього апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Харченка Д.М. задоволено.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 серпня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «СВП ПЛЮС» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до матеріальної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним наказ директора ТОВ «СВП ПЛЮС»№ 1/23/11-21/ЮВ від 23 листопада 2021 року в частині притягнення ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності.

Визнано незаконним наказ директора ТОВ «СВП ПЛЮС» № 1144/к від 24 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_2 .

Поновлено ОСОБА_2 на посаді продавця-консультанта ТОВ «СВП ПЛЮС» з 25 листопада 2021 року.

Стягнуто з ТОВ «СВП ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13726 грн. 40 коп. за період з 25 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року, 1997 грн. судового збору, а також 17000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ТОВ «СВП ПЛЮС» в дохід держави 4540 грн. судового збору.

18 жовтня 2023 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Харченка Д.М. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що 17 жовтня 2023 року Миколаївський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Харченка Д.М.

Зокрема, постановою Миколаївського апеляційного суду передбачено, стягнути з ТОВ «СВП ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 13726 грн. 40 коп. за період з 25 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року.

Проте, як вказує ОСОБА_3 , з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2021 року по день ухвалення рішення суду по суті заявлених позовних вимог. В заяві про уточнення розміру позовних вимог від 18 січня 2023 року позивачка розрахувала середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 31 січня 2022 року тобто на день чергового засідання у даній справі. Жодних змін до предмета позову або зменшення розміру позовних вимог позивачка не проводила. На думку ОСОБА_3 , суд при ухваленні рішенні повинен був стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2021 року по 17 жовтня 2023 року, а відтак первісні позовні вимоги залишилися незмінними протягом усього розгляду даної справи.

У зв`язку із зазначеним представник ОСОБА_2 адвокат Харченко Д.М. просить апеляційний суд винести додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток у розмірі 132788 грн. за період з 01 лютого 2022 року по 17 жовтня 2023 року.

У запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення представник відповідача адвокат Гур`єва О.С. просить відмовити у прийнятті додаткового рішення. Заперечення мотивовані тим, що у заяві про уточнення розміру позовних вимог представник позивачки адвокат Харченко Д.М. просив стягнути з відповідача на користь позивачки 13726 грн. 40 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року. Доводи представника позивачки не свідчать про існування визначених статтею 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах, необхідних для вирішення заяви представника позивачки, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, додаткове рішення може бути ухвалено виключено з підстав, передбачених частиною 1 статті 270 ЦПК України.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснення, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Згідно змісту постанови суду апеляційної інстанції від 17 жовтня 2023 року при розгляді позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу ці вимоги задоволені, вирішено про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 13726 грн. 40 коп. за період з 25 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року.

При цьому апеляційний суд виходив з уточнених позовних вимог ОСОБА_2 , викладених у заяві про уточнення розміру позовних вимог, що надійшла до суду 19 січня 2022 року (том 1 а.с. 76), та вважав, що позивачкою заявлені позовні вимоги саме про стягнення середнього заробітку в розмірі за час вимушеного прогулу 13726 грн. 40 коп. за період з 25 листопада 2021 року по 31 січня 2022 року.

Порушуючи питання про ухвалення у справі додаткового судового рішення, представник позивачки у заяві посилається на те, що суд апеляційної інстанції при розрахунку компенсації позивачці середнього заробітку мав виходити зі всього періоду вимушеного прогулу: з дня звільнення - 01 лютого 2022 року по день ухвалення постанови апеляційним судом 17 жовтня 2023 року та стягнути за цей період 132788 грн. При цьому як на правову підставу прийняття додаткового судового рішення у справі адвокат послався на положення частини 1 статті 270 ЦПК України про те, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення помилково.

Між тим, з наведеного вище вбачається, що апеляційним судом при ухваленні постанови 17 жовтня 2023 року прийнято рішення щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимішеного прогулу, а зі змісту заяви представника позивачки вбачається, що, фактично сторона позивачки, не згодна з постановою апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в частині вирішення цих позовних вимог, оскільки вважає висновки суду щодо визначення періоду вимушеного прогулу помилковими.

Зазначені заявником обставини не є підставою для винесення додаткового рішення в розумінні статті 270 ЦПК України, оскільки у разі прийняття доводів заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення таке потягне зміну суті основного рішення, що є неприпустимим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Харченка Д.М. про ухвалення додаткового рішення у справі.

Керуючись статтями 260, 271, 368 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст ухвали складений 31 жовтня 2023 року