ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1416/22 Номер провадження 22-ц/814/3836/23Головуючий у 1-й інстанції Солоха О.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Чемерис А.К.

розглянувши в судовому засіданні м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 травня 2023 року, ухвалене суддею Солохою О.В., повний текст рішення складено 16 травня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з заборгованість за кредитним договором б/н від 26.11.2010 року у розмірі 68 140,72 грн. та судові витрати у розмірі 2 481 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву б/н від 26.11.2010 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 56 000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 17.10.2022 року утворилася заборгованість у розмірі 68 140, 72 грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 травня 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26.11.2010 року у розмірі 68 140,72 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед банком, які виникли з кредитного договору та має несплачену заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, яка підлягає стягненню на користь позивача. Суд не прийняв до уваги доводи відповідача, що 29.01.2022 року внаслідок шахрайських дій невідомих осіб з його кредитної картки було знято (перераховано) грошові кошти, що свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості. Зазначив, що медична довідка не підтверджує неможливість відповідача починаючи з 00 год. 00 хв. 28.01.2022 року здійснити дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та повідомити установу банку про втрату електронного платіжного засобу, як це визначено Законом № 2346-ІІІ, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин,та Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості згідно кредитного договору № б/н від 26.11.2010 року підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги вимоги позивача, а всі заперечення відповідача залишилися поза увагою. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті мобільного телефону та платіжної картки, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам факт звернення до правоохоронних органів та до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про блокування банківських рахунків свідчить про те, що у відповідача була відсутня воля отримання кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 26.11.2010 року підписав анкету-заяву (б/н), згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (т.1 а.с. 28).

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлений і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно умов кредитного договору судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримав кошти від АТ КБ «Приватбанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та згідно наданого банком розрахунку станом на 17.10.2022 року заборгованість ОСОБА_1 становить 68 140,72 грн., яка складається наступного: 59 845,12 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 151,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3 144,30 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 4-8).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 зазначив, що грошові кошти з його банківської картки були зняті особою, яка 28.01.2022 року здійснила крадіжку його банківської картки, мобільного телефону та паспорта громадянина України на його ім`я.

Згідно дослідженого у судовому засіданні витягу з ЄРДР №0000514, судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2022 року до ЧЧ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області із письмовою заявою звернувся ОСОБА_1 про те, що 28.01.2023 року близько 00 год. 00 хв. невідома особа, перебуваючи поряд з буд. АДРЕСА_1 , діючи таємно, шляхом вільного доступу, здійснила крадіжку мобільного телефону марки «Xiaomi» моделі «Redmi 9T» синього кольору, imei1 НОМЕР_1 imei2 НОМЕР_2 (т.1 а.с. 111).

Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що з вказаного витягу не вбачається, що невідома особа здійснила крадіжку банківської картки ОСОБА_1 або здійснила зняття грошових коштів потерпілого саме з картки, заборгованість з якої прохає у вказаній справі стягнути АТ КБ «ПриватБанк».

Розглядаючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 1.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» №2346-ІІІ від 05.04.2001 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 2346-ІІІ) електронний платіжний засіб платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Згідно з п. 1.27 Закону №2346-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платіжна картка електронний платіжний засіб у виді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 16 ст. 14 Закону №2346-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно із п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Пунктом 2.1.1.9.5 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що держатель картки зобов`язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу; не здійснювати операції з використання реквізитів карти після її здачі в банк або після спливу строку її дії, а також карти, заявленої як втрачена.

Щодо позиції відповідача про неможливість негайного повідомлення банку та органів Національної поліції про крадіжку його банківської картки через його хворобливий стан, суд першої інстанції оцінив критично, оскільки вказана обставина не підтверджується належними та допустимими доказами у справі. Зокрема, згідно довідки від 07.03.2023 року №45, виданою станцією екстреної медичної допомоги №2 м. Кременчук КП «Полтавського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 29.01.2022 року о 17 год. 53 хв. зареєстровано виклик бригади ЕМД на адресу: АДРЕСА_2 , до громадянина ОСОБА_1 . Останньому встановлено діагноз гіпертонічний криз ускладнений транзитарно-ішемічною атакою (29.01.2022 року), ознаки алкогольного сп`яніння (т.1 зворотній бік а.с. 126). Разом з тим, відповідно до внутрішнього переконання суду, зазначена довідка не підтверджує неможливість відповідача, починаючи з 00 год. 00 хв. 28.01.2022 року здійснити дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та повідомити установу банку про втрату електронного платіжного засобу, як це визначено Законом №2346-ІІІ, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, та Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

Одночасно суд першої інстанції звернув увагу, що ухвалою суду від 12.04.2023 року від АТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію про особу, яка 29.01.2022 року знімала кошти з банківської картки № НОМЕР_3 з банкомату, розташованого за адресою: м. Кременчук, вул. Халаменюка, 7 (фото, відео особи), та інформацію, за допомогою якої дії були зняті кошти (за допомогою пластиковою картки, мобільного застосунку чи ін. способом); інформацію коли і хто відкривав кредитні картки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 та коли і хто відкривав кредитну картку № НОМЕР_3 та хто її отримував, де отримував (в якому відділенні банку); хто звертався 29.01.2022 року та 22.02.2022 року з заявами про закриття рахунків та за допомогою якої дії; чи звертався і якщо звертався то коли, ОСОБА_1 , про закриття кредитних карток, карток для виплат, банківських рахунків?

На виконання вимог ухвали суду від 12.04.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду витребувану інформацію (т.2 а.с. 2-6).

Тобто, судом з урахуванням повноважень наданих йому ЦПК України вживалися заходи для встановлення обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі зазначеного та враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості згідно кредитного договору № б/н від 26.11.2010 року підлягають задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» стверджував, що відповідач порушив свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, у результаті чого станом на 17.10.2022 року має заборгованість перед банком у розмірі 68 140,72 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 59 845,12 грн., заборгованості за простроченими відсотками 5 151,30 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України -3144,30 грн.

Відповідач ОСОБА_1 визнає наявність між ним і АТ КБ «ПриватБанк» кредитних правовідносин, але заперечував наявність у нього невиконаних (прострочених) зобов`язань перед банком, посилаючись на те, що витратні операції з його кредитного карткового рахунку 29.01.2022 року всього на суму 54 439,48 грн., а з урахуванням комісії банку 55 983,20 грн., здійснені не ним, а третіми особами шахрайським шляхом.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, пославшись на те, що медична довідка не підтверджує неможливість відповідача починаючи з 00 год. 00 хв. 28.01.2022 року здійснити дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» та повідомити установу банку про втрату електронного платіжного засобу, як це визначено Законом №2346-ІІІ, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, та Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, тобто здійснення платежів іншою особою без порушення відповідачем умов договору щодо забезпечення безпеки є неможливим.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої-дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 5 листопада 2014 року (далі - Положення № 705 від 5 листопада 2014 року), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21) та від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 (провадження № 61-8249св23).

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами справи, що 26.11.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання відповідної Анкети заяви.

Відповідач ОСОБА_1 є активним користувачем даного кредитного договору, що підтверджується випискою за договором б/н за період з 26.11.2010 року 18.10.2022 року (т.1 а.с. 9-25).

Станом на 10.12.2022 року баланс по кредитному договору становив +1,41 грн.

29.01.2022 року відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 , який згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» відкрито до одного договору б/н від 26.11.2010 року (т.2 а.с. 2-6). В цей же день, 29.01.2022 року з вказаного карткового рахунку списано 55 983,2 грн., з яких 1543,72 грн. комісія банку.

Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог, ОСОБА_1 зазначав, що 28.01.2022 року близько 00 год. 00 хв. невідома особа, перебуваючи поряд із буд. 53 по пр. Героїв Дніпра в м. Горішні Плавні Полтавської області здійснила крадіжку його телефону, який є фінансовим телефоном в АТ КБ «ПриватБанк», про що 30.01.2022 року було повідомлено правоохоронні органи. Крім того, 30.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» з метою блокування карток у зв`язку із заволодінням фінансовим телефоном третіми особами.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

При цьому, згідно матеріалів справи встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що ОСОБА_1 як володілець та користувач картки своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції, що ОСОБА_1 як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, ОСОБА_1 повідомив про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Також, колегія суддів звертає увагу, що на виконання ухвали Комсомольського міського суду від 12.04.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь, згідно якої фото особи, яка 29.01.2022 року знімала кошти з банкомату у розмірі 20 000 грн. відсутнє, операція проведена без картки через токен. Як шахраям вдалось провести транзакції (коротко) відкрили картку віртуальну в Приват24, зняли кошти в банкоматі через НФС (т.2 а.с. 2-6).

Крім цього, з вказаної відповіді вбачається, що перші три покупки були здійснені 29.01.2022 року у період часу 9-16 год. - 9-20 год. в ломбарді "Благо", що розташований за адресою: м. Горішні Плавні, пр. Героїв Дніпра, 37, на загальну суму 14 178,52 грн. (т.2 а.с. 3).

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить висновку, що матеріалами справи не встановлено обставин, які безспірно доводять, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті коштів з його рахунку, суд першої інстанції безпідставно констатував наявність його вини та, як наслідок, поклав на нього цивільно-правову відповідальність за операції, які він не здійснював.

Як вбачається з наданої виписки по рахунку ОСОБА_1 , станом на 10.12.2021 року (тобто до проведення платіжних операцій 29.01.2022 року) заборгованість за кредитним договором відсутня.

За таких обставин позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними.

Згідно положень ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3 721,50 грн., який відповідно норм ЦПК України, підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов