ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8504/23 Справа № 185/6587/23 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він з серпня 1984 року знаходився у трудових відносинах з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля і працював на різних посадах (електрослюсар підземних, гірник очисного вибою, прохіднник). Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 (п.9), 20 липня 1988 року прийнятий підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем в шахті-шахта імені «Ленінського Комсомолу України» виробничого об`єднання «Павлоградвугілля». Працюючи «електрослюсарем підземним» на дільниці монтажно-демонтажних робіт (МДР), шахти імені «Ленінського Комсомола України», 19 листопад 1988 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав «Закритий перелом ІІ-ІІІ пястної кістки правої кисті» і 19 листопад 1988 року на підтвердження даного нещасного випадку був складений Акт №72 про нещасний випадок форма Н-1. 22 березня 2018 року позивач був звільнений відповідачем у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст.40 КЗпП України). Висновком МСЕК позивачу первинно-повторно, а потім і безстроково, встановлено сукупно 65% відсотків втрати професійної працездатності за профзахворювання та за виробничою травмою, з визначенням з 01 серпня 2019 року третьої групи інвалідності. Позивач зазначає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 150 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 130 000 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави судовий збір у розмірі 1 300 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просять рішення суду від 18 липня 2023 року скасувати в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 130000 грн. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 130000 грн. відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Нещасний випадок на виробництві, який став підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настав 19 листопада 1988 року, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК УРСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК УРСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК УРСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Стаття 440-1 ЦК УРСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК УРСР.

Відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ч.1, 3 ст.13 ЗУ Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України №6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК УРСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів справи вбачається, згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_1 має трудовий стаж в умовах впливу шкідливих факторів, працюючи у структурних підприємствах ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, 15 років 25 днів. 22 березня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений відповідачем у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст.40 КЗпП України) (а.с. 7-10).

19 листопада 1988 року комісією у м. Тернівка складений Акт № 72 (за формою Н-1) про нещасний випадок на виробництві, який трапився з ОСОБА_1 на шахті імені Ленінського Комсомолу 19 листопада 1988 року о 10 годині, з якого вбачається, що ОСОБА_1 при отриманні наряду на відвантаження риштаків, один риштак посунувся та вдарив позивача по кісті правої руки. Внаслідок якого потерпілий отримав закритий перелом ІІ-ІІІ п`ястної кістки правої кісті. Причини нещасного випадку: неузгодженість дій при відвантаження риштаків; низька трудова та виробнича дисципліна між працівниками. Працівники, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів праці: не встановлено ( а.с.11,12).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого 09 липня 2018 року начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Снісар В.В., комісією проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 та встановлено діагноз: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; 2) радикулопатія шийна С5-С7 справа з парезом правої кисті з вираженими статико-динамічними порушеннями, та попереково-крижова білатеральна L4, S1 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, зі стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).Професійне захворюванння виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Причини виникнення професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони: пил в концентрації 89,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, діяв впродовж 87,5% змінного часу; рівень фізичного перевантаження: робоча поза вимушена «на колінах», впродовж 27,2% змінного часу при допустимому значенні до 10%, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 40 кг при допустимому значенні до 30 кг, величина статистичного навантаження за зміну при утриманні вантажу: двома руками 97234 при допустимому значенні до 70000, однією рукою 39510 при допустимому значенні до 36000; мікроклімат: температура повітря становила 24,6 градусів при нормі 20-24 градусів, відносна вологість повітря 77%, при нормі 75%. Час дії несприятливого мікроклімату впродовж 97,5% зміни; шум: еквівалентний рівень шуму складає 92 дБ при допустимому значенні 80 дБ. Рівень напруженості праці: по сенсорному навантаженню тривалість зосередженого спостереження 76% при допустимому значенні 51-75%. Навантаження на слуховий аналізатор розбірливість слів і сигналів від 50% до 70% при допустимому значенні від 90% до 70%. Нерегулярна змінність з роботою у нічний час допустимому показнику двозмінна (без нічної зміни). Особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: не встановлені (а.с.13,14).

Відповідно до виписки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 02 листопада 1994 року, ОСОБА_1 безстроково встановлено 10% втрати професійної працездатності, у зв`язку з виробничою травмою від 19 листопада 1988 року (а.с.15).

Згідно довідки Міжрайонної профпатологічної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 02 серпня 2018 року, № 053226, ОСОБА_1 первинно-повторно встановлено з 27 липня 2018 року по 01 серпня 2019 року третю групу інвалідності, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: первинно 40 відсотків - радикулопатія з ДПФ; первинно 10 відсотків - ХОЗЛ, первинно 5% - туговухість; повторно 10 відсотків трудове каліцтво, з подальшим переоглядом. Рекомендовано медикаментозне та санаторне лікування (а.с.15).

Згідно довідок Міжрайонної профпатологічної МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ, № 226914; про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12 ААА, № 056972 від 24 липня 2019 року ОСОБА_1 повторно встановлено з 01 серпня 2019 року третю групу інвалідності безстроково, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 40 відсотків - радикулопатія з ДПФ; 10 відсотків - ХОЗЛ, 5% - туговухість; 10 відсотків трудове каліцтво, з подальшим переоглядом. Рекомендовано медикаментозне та санаторне лікування.

Предметом спору у справі, що переглядається, є відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, який трапився при виконанні трудових обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Отже, встановивши, що позивач працював на структурних підприємствах ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, 15 років 25 днів, у шкідливих умовах виробничого середовища, йому вперше було встановлено первинно-повторно встановлено з 27 липня 2018 року по 01 серпня 2019 року третю групу інвалідності, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: первинно 40 відсотків - радикулопатія з ДПФ; первинно 10 відсотків - ХОЗЛ, первинно 5% - туговухість; повторно 10 відсотків трудове каліцтво, з подальшим переоглядом, після повторного огляду позивачу ОСОБА_1 повторно встановлено з 01 серпня 2019 року третю групу інвалідності безстроково, а також 65% відсотків втрати професійної працездатності сукупно, у тому числі: 40 відсотків - радикулопатія з ДПФ; 10 відсотків - ХОЗЛ, 5% - туговухість; 10 відсотків трудове каліцтво, з подальшим переоглядом, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 130 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача, щодо застосування строків позовної давності у цій справі є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він в повному обсязі виконував обов`язки, щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має відшкодовувати завдану позивачу шкоду є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова