Справа № 725/6820/23
Провадження № 2-о/727/398/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого - судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гермак К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заява обґрунтована тим, що вона, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

У 1998 році вона змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 .

22.05.1996 року, до зміни прізвища, вона прийняла участь у приватизації квартири, що розташована в АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їй на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці від 22.05.1996 року, розпорядження №18874, та записана в реєстрову книгу за №19557. У вказаному свідоцтві її прізвище вказано як « ОСОБА_4 », через апостроф, якого в жодному її документі з народження не було.

Так, у свідоцтві про право власності на нерухоме майно її прізвище записано як « ОСОБА_4 » і не збігається із записом в дипломі серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 року, академічної довідки від 02.06.2022 року №ЄТ/02/209-22, де її прізвище вказане як « ОСОБА_4 ». Внаслідок такої помилки у неї виникла невідповідність між документами. Також, допущена описка у свідоцтва про право власності на нерухоме майно перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власністю.

Вона звернулася до Управління комунальної власності для того, щоб виправити помилки та усунути розбіжності в документах. Однак, 05.04.2023 року їй у письмовому порядку відмовлено у внесенні змін у персональні дані громадян зазначених у свідоцтві про право власності на житло, виданого органами приватизації.

Заявник просить встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло, видане Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці від 22.05.1996 року, розпорядження №18874, про що здійснено запис в реєстрову книгу за №19557, та право власності зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №81, сторінка 232, за реєстровим номером №7175, дата реєстрації 29.11.1996 року, належить їй, ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.08.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження.

Представник заявника подав через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів у її відсутності та відсутності заявника. Свої доводи, наведені в заяві, підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити їх.

Представник заінтересованої особи Управління комунальної власності Чернівецької міської ради у судове засідання не з`явилася. У поданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності та не заперечує проти задоволення заяви, якщо це не порушуватиме права інших осіб та просить ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як було встановлено судом, заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її батьками згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.02.1998 року є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 від 18.02.1998 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » ( а.с.9).

ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.05.1996 року, виданого Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці, запис у реєстрову книгу за №19557 (а.с.11).

Як вбачається із вказаного свідоцтва, у ньому прізвище заявника зазначено, як « ОСОБА_4 », через апостроф.

У своїй відповіді Управління комунальної власності Чернівецької міської ради №П-214 від 05.04.2023 року вказало, що згідно з матеріалами архівної приватизаційної справи на момент прийняття розпорядження органу приватизації житла від 22.05.1996 року №18874 прізвище заявника зазначено як: ОСОБА_7 (а.с.12).

При цьому, у дипломі НОМЕР_1 вказано, що ОСОБА_7 закінчила у 1981 році Чернівецьке технічне училище №5 і здобула професію «Монтажник радіоелектронної апаратури». У додатку до диплома прізвище заявника теж зазначено як « ОСОБА_4 ».

Також, в академічній довідці Національного політехнічного університету Вірменії №ЄТ/02/209-22 від 02.06.2022 року прізвище заявника вказано як « ОСОБА_4 ».

У вказаному дипломі, додатку до диплома та академічній довідці прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_4 », без апострофа (а.с.13-15).

Крім того, у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , яка заповнена 30.09.1981 року та у трудовій книжці серії НОМЕР_5 , яка заповнена 08.08.1986 року прізвище заявника вказано на російській мові як « ОСОБА_8 » (а.с.17-18).

Згідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в свідоцтві про право власності на житло, виданого Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці №18874 від 22.05.1996 року на право власності на квартиру АДРЕСА_2 допущено помилку у написанні прізвища заявника, а всі інші документи, які ідентифікують особу ОСОБА_5 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ) збігаються та свідчать про дійсне її прізвище.

При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити даний факт.

Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації її права на подальше оформлення документів.

Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про цивільне право відсутній.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що Свідоцтво про право власності на житло, видане Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці від 22.05.1996 року, розпорядження №18874, про що здійснено запис в реєстрову книгу за №19557, та право власності зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №81, сторінка 232, за реєстровим номером №7175, дата реєстрації 29.11.1996 року, належить ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Одовічен Я.В.