Справа № 204/7367/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Довгалюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про визнання припинення правовідносин шляхом передання відступного,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська із вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним правочин між нею та АТ «УКРСИББАНК» про припинення 18.05.2017 кредитних зобов`язань, що виникли за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2008, шляхом передання боржником відступного.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.08.2008 між позивачкою ОСОБА_1 (на час укладення договору ОСОБА_1. ) та АКІБ «УКРСИББАНК» (в подальшому перейменоване на АТ «УКРСИББАНК») був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку в термін не пізніше 29.08.2009 споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 45 000,00 доларів США (що на момент укладення договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентним 218 056,50 грн.), для придбання позичальником однокімнатної квартири у м. Дніпро.

Проте після укладення кредитного договору у зв`язку з нестабільністю та непередбачуваністю ситуації, пов`язаної зі світовою кризою, що мала місце наприкінці 2008 року, а також у зв`язку з анексією Криму та агресією російської федерації, що розпочалось навесні 2014 року, в Україні в цілому, а у ОСОБА_1 зокрема, суттєво змінилися обставини, внаслідок чого позивач не змогла належним чином виконати свої зобов`язання перед банком.

У зв`язку з цим 08.04.2015 АТ «УКРСИББАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення з неї та з поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та згідно з рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31.03.2016, ухваленим у справі №204/2243/15-ц позовні вимоги банку було частково задоволено та стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №0 від 29.08.2008 у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 183 175,48 грн., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 088 091,37 грн. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 95 084,11 грн. - заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 1 000,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2017 вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №0 від 29.08.2008 у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 183 175,48 грн., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 088 091,37 грн. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 95 084,11 грн. - заборгованість по процентам, 2 171,94 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9 523,67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Таким чином, стверджує позивач, з моменту набрання законної сили судовим рішенням по справі №204/2243/15-ц було зафіксовано її заборгованість перед АТ «УКРСИББАНК» за кредитним договором №0 від 29.08.2008 за тілом кредиту в сумі 41514,36 доларів США, що було еквівалентним 1 088 091,37 грн.

У травні 2017 року АТ «УКРСИББАНК» було запропоновано позивачу як позичальнику взяти участь в акції, за якою у випадку сплати позичальником 50% від ринкової вартості нерухомості, що була предметом іпотеки, та сплати судових витрат в сумі 7673,40 грн., понесених банком під час примусового стягнення заборгованості в судовому порядку, банк припинить усі зобов`язання ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Позивач прийняла таку пропозицію, подавши 18.05.2017 відповідну заяву, та між сторонами було узгоджено ринкову вартість об`єкта іпотеки, на купівлю якого були направлені кошти, отримані за кредитним договором, в сумі 14 000 доларів США. На виконання такої домовленості ОСОБА_1 сплатила на користь банку грошові кошти в сумі 7000 доларів США, що на момент оплати було еквівалентним 184 922,12 грн., а також компенсувала судові витрати банку в сумі 7673,40 грн., тобто всього сплатила банку 192 595,52 грн.

Після цього зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором №0 від 29.08.2008 були припинені в повному обсязі, про що на договорі банком було зроблено відповідну відмітку, а також банком було припинено іпотеку.

У 2020 році позивачці стало відомо про існування позову до неї з боку ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо стягнення з неї податкового боргу у вигляді податку з доходів фізичних осіб та військового збору (справа №160/7260/20) та після ознайомлення з матеріалами такої судової справи вона дізналася про те, що банком було направлено одностороннє повідомлення щодо прощення боргу. Згідно з наданими податковою службою доказами, зокрема, згідно з Актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки №57023/04-36-13-04/ НОМЕР_1 від 26.09.2018 підставою для розрахунку заборгованості з ПДФО та військового збору стало те, що за інформацією АТ «УКРСИББАНК» ОСОБА_1 отримала додаткове благо в сумі 1 007 617,92 грн. та в сумі 12 616,82 грн. (ознака доходу 126). Підставою для такого нарахування стало те, що банк «простив» борг по тілу кредиту у вищевказаній сумі.

Позивач вважає, що з огляду на положення ст. 605 ЦК України, у правовідносинах, що склались у неї з АТ «УКРСИББАНК» після припинення кредитного договору та сплати нею грошових коштів у сумі 7000 доларів США та 7673,40 грн., в даному випадку мало місце не прощення боргу, а сплата відступного, що врегульовано ст. 600 ЦК України, оскільки:

1) відступне - це передача боржником кредитору замість виконання первісного зобов`язання певного майна, або сплата певної суми грошей, або передача інших прав - ОСОБА_1 передала з урахуванням досягнутих домовленостей на користь банку грошові кошти в сумі 7000 доларів CШA та 7673,40 грн.;

2) відступне, зі згоди кредитора, наділяє боржника можливістю замінити первісний предмет виконання іншим предметом у випадку, якщо він не може виконати первісне зобов`язання - за згоди банку ОСОБА_1 , взявши участь в акції та виконавши усі зобов`язання за умовами такої акції, замінила первісний предмет виконання (сплату грошових коштів в розмірі, зазначеному в судовому рішенні) іншою сумою, узгодженою з банком;

3) застосування відступного можливе тільки за узгодженням сторін - узгодження сторін полягає в тому, що банк запропонував акцію та прийняв виконання умов акції щодо сплати грошей ОСОБА_1 й зазначив про припинення зобов`язання на договорі;

4) відступне в обов`язковому порядку передбачає наявність істотних його умов: розміру і порядку передачі - виходячи з фактичних обставин, розмір відступного був узгоджений сторонами в сумі 7000 доларів США та 7673,40 грн., порядок передачі - на рахунок Банку;

5) істотні умови відступного встановлюються сторонами первісного зобов`язання - ОСОБА_1 як позичальник за кредитним договором та AT «УкрСиббанк» як кредитор узгодили та виконали всі умови акції;

6) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін - виконання ОСОБА_1 всіх умов акції призвело до припинення її зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до норм чинного цивільного законодавства України дані взаємовідносини повністю відповідають ознакам порядку припинення зобов`язання переданням відступного відповідно до положень ст. 600 ЦК України.

Підставою для звернення позивача із даним позовом до суду стало те, що правовідносини щодо припинення зобов`язань за кредитним договором між нею та АТ «УКРСИББАНК» не були належним чином оформлені єдиним документом, а тому потребують визнання в судовому порядку. На підставі викладеного, посилаючись на положення статей 11, 202, 205, 207, 218, 509 ЦК України, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду позивачкою 12.11.2020 надано до суду докази сплати судового збору.

Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 16.11.2020 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

15.02.2021 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на його необґрунтованість.

Так, у відзиві зазначено, що 09.03.2017 правлінням АТ «УКРСИББАНК» було прийняте рішення щодо погодження умов акції для клієнтів роздрібного бізнесу, яка полягала (в тому числі) в наступному: особам, які мають заборгованість по активним операціям (кредити) в розмірі, що перевищує 15 000 доларів США - списати (анулювати) залишок боргу за умови погашення не менше суми, що дорівнює 50% від ринкової вартості предмета забезпечення на дату такого погашення. Інформація про прийняте рішення була доведена банком до відома позивачки, після чого остання надала свою згоду на участь у вказаній акції, тобто вона не заперечувала сплатити необхідну суму боргу саме за кредитним договором, з метою прощення банком суми боргу, що залишилась непогашеною. Після цього була проведена незалежна оцінка об`єкта нерухомості, переданого в іпотеку банку з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме квартири АДРЕСА_1 , визначена її ринкова вартість та визначена сума, яка мала бути погашеною для подальшого прощення залишку боргу. Факт згоди позивачки з умовами акції та участь у ній підтверджуються документами, доданими нею до позовної заяви, а саме: заявою ОСОБА_1 на ім`я начальника Дніпровського центру стягнення боргів ДСБ ОСОБА_6 від 18.05.2017, в якій вона просить розглянути питання щодо погашення нею заборгованості за кредитним договором №0 від 29.08.2008 шляхом участі в акції, в якій зазначено, що з умовами акції вона ознайомлена; копією квитанції №8 про здійснення касової операції - внесення готівкових коштів в розмірі 7000 доларів США із призначенням платежу - погашення заборгованості за кредитним договором, а не внесення відступного; повідомленням про анулювання боргу від 18.05.2017, яким банк повідомив ОСОБА_1 про прийняте банком рішення про анулювання кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором та подальше анулювання боргу в розмірі 38 142,14 доларів США за сумою основного боргу (кредиту) та 12 536,93 доларів США за відсотками. Таке повідомлення було отримане ОСОБА_1 особисто 18.05.2017, про що свідчить відповідний напис, зроблений останньою на ньому. Крім того, вищевказане, за твердженнями представника відповідача, спростовує доводи позивачки про те, що їй лише в 2020 році стало відомо про направлення банком одностороннього повідомлення про прощення боргу, оскільки у вказаному повідомленні банк повідомив позивачку про те, що анульована сума боргу є її доходом та їй необхідно самостійно сплати ПДФО із вказаної суми та відобразити його у річній декларації.

19.02.2021 представником позивачки подано відповідь на відзив, у якій заперечено доводи представника відповідача, наведені у відзиві. При цьому представник позивачки звертає увагу на те, що підставою для подання даного позову ОСОБА_1 стало саме те, що ані прощення (анулювання) боргу, ані передання відступного не здійснено у належній формі, а тому спір виник з приводу визнання суті правочину щодо припинення кредитних правовідносин саме в судовому порядку. По суті фактичних правовідносин позивач наполягає на тому, що такі правовідносини фактично є переданням відступного, адже обидві сторони кредитного договору виходили з тих обставин, що були зумовлені: по-перше, наявним рішенням суду щодо стягнення заборгованості з позичальника; по-друге, реалізація банком такого рішення суду в примусовому порядку була обмежена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, обидві сторони виходили з того, що часткова добровільна сплати коштів, з одного боку, зменшує банківські витрати, а з іншого - вирішує питання позичальника щодо належного завершення кредитних правовідносин. Крім того, представник вказує на те, що в даному випадку фактично мало місце позасудове врегулювання договірних відносин за взаємною згодою сторін.

У судове засідання сторони та їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

При цьому 28.09.2023 на електронну адресу суду від представника позивачки ОСОБА_7 надійшло клопотання, у якому він просив відкласти розгляд справи на іншу дату, вказуючи на неможливість свого прибуття до суду у зв`язку з перебуванням його за межами міста Києва та Київської області.

Вирішуючи таке клопотання представника позивачки, суд враховує, що дана справа перебуває у провадженні Подільського районного суду міста Києва з 11.01.2021.

Розгляд справи неодноразово відкладався, причому у більшості випадків за клопотаннями представника позивача.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 30.03.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

02.07.2021 судове засідання по справі було відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

13.10.2021 та 24.01.2022, 19.04.2022, 20.10.2022 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_7

18.01.2023 судове засідання по справі було відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

Усі наступні судові засідання по справі, які призначалися судом на 29.03.2023, 24.05.2023 та 18.07.2023 були відкладені судом за клопотанням представника позивача ОСОБА_7

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, до жодного із поданих клопотань про відкладення розгляду справи представником позивача не додано доказів на підтвердження причин його неявки до суду.

У судове засідання 28.09.2023 позивач та її представники не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Жодних заяв та клопотань від них до суду не надходило.

Крім того, суд враховує, що після надходження справи до суду позивач особисто жодного заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала.

Судом також враховується стала практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи поданих сторонами заяв по суті справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно дослідивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 29.08.2008 між ОСОБА_1 та АКІБ «УКРСИББАНК» (в подальшому перейменоване на АТ «УКРСИББАНК») був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) для придбання позичальником однокімнатної квартири у м. Дніпро.

Згідно з п.1.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 45 000,00 доларів США, що на момент укладення договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентним 218 056,50 грн.

Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язалася повернути банку споживчий кредит у повному обсязі в термін не пізніше 29.08.2009.

У зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банком було подано позов до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31.03.2016, ухваленим у справі №204/2243/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №0 від 29.08.2008 у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 183 175,48 грн., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 088 091,37 грн. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 95 084,11 грн. - заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 1 000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3654 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК», третя особа ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим задоволено частково.

Визнано договір поруки №226255 від 29.08.2008, укладений між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 , припиненим.

У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК», третя особа ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору відмовлено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2017 вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УКРСИББАНК» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №0 від 29.08.2008 у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 183 175,48 грн., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 1 088 091,37 грн. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 становило 95 084,11 грн. - заборгованість по процентам, 2 171,94 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9 523,67 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з кожного окремо, на користь ПАТ «УКРСИББАНК» судовий збір у розмірі по 1827 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

У іншій частині рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31.03.2016 залишено без змін.

Встановлено також, що 09.03.2017 правлінням АТ «УКРСИББАНК» було прийняте рішення щодо погодження умов акції для клієнтів роздрібного бізнесу, яка полягала (в тому числі) в наступному: особам, які мають заборгованість по активним операціям (кредити) в розмірі, що перевищує 15 000 доларів США - списати (анулювати) залишок боргу за умови погашення не менше суми, що дорівнює 50% від ринкової вартості предмета забезпечення на дату такого погашення.

Про умови вказаної акції банком було повідомлено і позивачку.

Остання погодилася взяти участь у такій акції, подавши 18.05.2017 відповідну заяву, після чого сторонами було узгоджено ринкову вартість об`єкта іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 , на купівлю якої були направлені кошти, отримані за кредитним договором, в сумі 14 000 доларів США.

На виконання такої домовленості ОСОБА_1 сплатила на користь банку грошові кошти в сумі 7000 доларів США, що на момент оплати було еквівалентним 184 922,12 грн., а також компенсувала судові витрати банку в сумі 7673,40 грн., тобто всього сплатила банку 192 595,52 грн.

Після цього зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором №0 від 29.08.2008 були припинені в повному обсязі, про що на договорі банком було зроблено відповідну відмітку, а також банком було припинено іпотеку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що правовідносини, які виникли між нею та АТ «УКРСИББАНК» після припинення кредитного договору та сплати нею грошових коштів у сумі 7000 доларів США та 7673,40 грн., свідчать про те, в даному випадку відбулася сплата відступного в порядку, визначеному статтею 600 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що в даному випадку між сторонами відбулося прощення боргу у відповідності до положень статті 605 ЦК України.

Вирішуючи обґрунтованість таких доводів та заперечень сторін, суд виходить із наступного.

Як встановлено судом, після ухвалення вищевказаних судових рішень про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором №0 від 29.08.2008, у травні 2017 року АТ «УКРСИББАНК» було запропоновано позивачці, як позичальнику, взяти участь в акції, за якою у випадку сплати позичальником 50% від ринкової вартості нерухомості, що була предметом іпотеки, та сплати судових витрат в сумі 7673,40 грн., понесених банком під час примусового стягнення заборгованості в судовому порядку, банк припинить усі зобов`язання ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

Позивач прийняла таку пропозицію, подавши 18.05.2017 відповідну заяву.

Факт згоди позивачки з умовами акції та участь у ній підтверджуються наявними в матеріалах справи заявами ОСОБА_1 від 18.05.2017, в яких вона:

- просила розглянути питання щодо погашення нею заборгованості за кредитним договором №0 від 29.08.2008 шляхом участі в акції, зазначивши у такій заяві, що з умовами акції вона ознайомлена;

- підтвердила, що в період участі в акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, крім погашення заборгованості по кредитному договору №0 від 29.08.2008 в розмірі 7000 доларів США, жодних інших платежів третім особам, в тому числі співробітникам АТ «УКРСИББАНК» не здійснювала і від неї таких платежів ніхто не вимагав;

- зобов`язалася відшкодувати АТ «УКРСИББАНК» понесені судові витрати, пов`язані із пред`явленням до суду позову про стягнення боргу за вказаним кредитним договором на загальну суму 7673,40 грн.

Крім того, факт сплати позивачкою вказаних сум грошових коштів підтверджується копіями квитанцій: №8 від 18.05.2017 про сплату готівкових коштів в розмірі 7000 доларів США із призначенням платежу «погашення заборгованості за кредитним договором»; №21 від 18.05.2017 про сплату готівкових коштів в розмірі 7673,40 грн. із призначенням платежу «погашення судового збору за кредитним договором».

За положеннями ст. 605 ЦК зобов`язання припиняються внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Звільнення від боргу виражається у формі звільнення кредитором боржника від майнового обов`язку. Оскільки звільнення від боргу є різновидом припинення зобов`язання угодою сторін, то можливе воно лише зі згоди кредитора.

Вказані обставини, дають підстави вважати, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості не лише з питання про припинення зобов`язання, але й щодо нового зобов`язання позивача сплатити у встановлений строк грошові кошти у певній сумі.

Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняються за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки і порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Отже, зі змісту ст. 600 ЦК випливає, що:

1) відступне - це передача боржником кредитору замість виконання первісного зобов`язання певного майна, або сплата певної суми грошей, або передача інших прав;

2) відступне, зі згоди кредитора, наділяє боржника можливістю замінити первісний предмет виконання іншим предметом у випадку, якщо він не може виконати первісне зобов`язання;

3) застосування відступного можливе тільки за узгодженням сторін;

4) відступне в обов`язковому порядку передбачає наявність істотних його умов: розміру, термінів і порядку передачі;

5) істотні умови відступного встановлюються сторонами первісного зобов`язання;

6) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін.

Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання.

Беручи до уваги наявність вищенаведених характеристик відступного, можна зробити висновок про те, що застосування відступного як способу припинення зобов`язання дозволяє боржнику замінити первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору.

У ході розгляду справи позивачкою не було надано доказів на підтвердження того, що боржник замінив первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору, сплативши 7 000 доларів США та 7673,40 грн. судового збору.

Матеріали справи свідчать про відсутність доказів на підтвердження того, що при оформленні сторонами згоди позичальника на участь у запропонованій банком акції з метою погашення заборгованості за кредитним договором сторони приховали інший правочин, а саме те, що їх фактичні відносини припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними (в розумінні ст. 600 ЦК України).

Кошти були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому положення щодо припинення зобов`язання переданням відступного не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 12.04.2018 у справі №761/37012/15-ц (провадження № 61-12130св18).

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що боржник замінив первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору, сплативши 7 000,00 доларів США та 7673,40 грн. та те, що фактичні відносини припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними, а не сплачені в рахунок погашення частини заборгованості за кредитним договором, а тому із цих підстав суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 258, 259, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про визнання припинення правовідносин шляхом передання відступного відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, .

Повний текст рішення складено 03.10.2023.

Суддя Олена КОВБАСЮК