Дата документу 30.10.2023 Справа № 334/2839/23
Запорізький апеляційний суд
Єдинийунікальний № 334/2839/23 Головуючий у 1-й інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/1923/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення № 72 за адресою: АДРЕСА_1 .

01 листопада 2021 року між сторонами укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 71203301. Договір укладений на підставі Закону України від 09 листопада 2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» шляхом розміщення 02 жовтня 2021 на офіційному вебсайті позивача індивідуального договору на послугу з постачання теплової енергії (http://teploseti.zp.ua/ % d1 % 81 % d0 % bf % d0 % be % d0 % b6 % d0 % b8 % d0 % b2 % d0 % b0 % d1 % 87 % d0 % b0 % d0 % bc/). Позивачем за вказаною адресою за період з 01 листопада 2021 року по 28 лютого 2023 року були надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 10 405 грн. Відповідач за вказаний період кошти за надані послуги не сплачував, а тому сума заборгованості становить 10 405 грн.

На підставі вищевикладеного Концерн «МТМ» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за надану послугу з централізованого опаленняу сумі 10 405 грн та понесені ним при подачі позову судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в сумі 10 405 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору

У червні 2023 року ОСОБА_1 , представник, адвокат Лобаченко О.В. звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду (а.с.47-49).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2023 року заяву про перегляд заочного рішення задоволено,заочне рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року скасовано, призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні (а.с.86-87).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії в сумі 405,66 грн.

У задоволені позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 104,64 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення прийшов до помилкового висновку, що у приміщенні відповідача відсутні будь-які обігрівальні прилади, а наявні лише транзитні трубопроводи теплопостачання. Проте на підтвердження належності приміщення до категорії окреме приміщення з транзитними мережами опалення відповідних документів відповідачем не надано. Відключення приміщення від системи централізованого опалення передбачає відключення будівлі в цілому, у тому числі відсутність транзитних трубопроводів у приміщенні. Жодних відповідних документів відповідачем суду не надано. Отже, у суду не було підстав вважати, що приміщення відповідача не є опалювальним.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268 400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн (2684,00 грн Х 100 = 268 400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 10 405 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст.374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі», суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно нарахував відповідачу обсяги спожитої ним теплової енергії як на опалювальне приміщення, оскільки відповідно до Договору № 102269 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 квітня 2011 року, укладеному між сторонами зі строком дії до 01 квітня 2012 року, розрахунком навантаження на опалення, складеного ПП «Теплопроект-ДИГОР 2006», приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородінська, буд. 24, власником якого є відповідач, не є опалювальним, оскільки має лише два транзитні ізольовані стояки Dy 15. При цьому, сторони Договору погодили, що приєднане теплове навантаження на приміщення складає 0,000075 Гкал/год. (Додаток № 1 до Договору), тому аргумент позивача про те, що відповідач не подав йому документів на підтвердження відключення нежитлового приміщення від мережі опалення не відповідає дійсності. Згідно з пунктом 2 розділу II Методики N 315 обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення (Qвідкл.і), розраховується за формулою: Qвідкл.і = 0,86 * 10-6 * Qвтр.транз. * Lтранз. * Мопал.розр., Гкал. Вказана формула була застосована і в розрахунку навантаження на опалення, складеного ПП "Теплопроект-ДИГОР 2006", при визначенні теплового навантаження на об`єкті відповідача. Таким чином, позивач безпідставно нараховув відповідачу обсяги спожитої ним теплової енергії як на опалювальне приміщення.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу ОСОБА_1 з 24 вересня 2013 року на праві власності належить нежитлове приміщення першого поверху літ.А-9, загальною площею 19,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін., формованої 03 лютого 2023 року(а.с.23).

Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово - комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01 січня 2009 року виконавцем житлово - комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

3гідно Рішенню виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28 квітня 2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01 квітня 2011 року виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерну «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Пунктом 2.1. Статуту зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну.

Правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 09.11.2017 N 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон N 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч.7 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч.1 цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч.5 ст.13 цього Закону.

Частиною п`ятою статті 13 Закон N 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02 жовтня 2021 року на виконання вимог Закону позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послуг з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаного договору будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, а також співвласників в інших будівлях, приміщеннях в яких є самостійними об`єктами нерухомого майна у відповідності до ч.8 ст.14 Закону, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків http://teploseti.zp.ua/ % d1 % 81 % d0 % bf % d0 % be % d0 % b6 % d0 % b8 % d0 % b2 % d0 % b0 % d1 % 87 % d0 % b0 % d0 % bc/).

01 листопада 2021 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 71203301 на підставі частини п`ятої статті 13 Закону № 2189-VIII шляхом розміщення 02 жовтня 2021 року на офіційному вебсайті позивача індивідуального договору на послугу з постачання теплової енергії (http://teploseti.zp.ua/ % d1 % 81 % d0 % bf % d0 % be % d0 % b6 % d0 % b8 % d0 % b2 % d0 % b0 % d1 % 87 % d0 % b0 % d0 % bc/) (а.с.25-27).

Наказом Міністерства розвитку громад на території України № 23 затверджено Вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Відповідно до визначення наведеного у п. 3 вимог, абонентський номер споживача номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі. Номер договору і абонентський номер споживача відповідно є одним і тим же числом та дає змогу ідентифікувати споживача. Вимог щодо присвоєння чи алгоритму встановлення певного номеру законодавством не передбачено.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Житловий будинок АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії.

Відповідно до пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 № 315 (далі - Методика № 315).

Відповідно до пункту 3 розділу І Методики № 315 розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до розділу III Методики № 315.

Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.

Розділом ІІ Методики передбачені базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг.

Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та (у випадку наявності таких приміщень у будинку/будівлі) сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Розподіл теплової енергії у будівлі/будинку здійснюється у відповідності до п.5,6 Розділу ІІІ Методики.

Згідно з п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 34 Договору вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Свої зобов`язання з надання послуги з постачання теплової енергії позивач виконав належним чином. Відповідач, у свою чергу, порушив свої зобов`язання за договором та своєчасно не вносив оплату за спожиту комунальну послугу, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем за період 01 листопада 2021 року до 28 лютого 2023 року.

Відповідно до розрахунку основного боргу за договором № 71203301 та рахунків за надані послуги за договором № 71203301 заборгованість відповідача перед позивачем за наданою за вказаною адресою послугою за період з 01 листопада 2021 року до 28 лютого 2023 року склала 10 405 гривень (а.с.6,7-22).

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону N 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно зі статтею 19, 25 Закону України від 02.06.2005 N 2633-IV "Про теплопостачання" (далі - Закон N 2633-IV) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно зі статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Пунктами 8,9 Правил визначено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.

Опалювальний період починається не пізніше ніж коли протягом трьох діб середня добова температура зовнішнього повітря становить 8°С.

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених ч.1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 Концерном «МТМ» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11 жовтня 2021 року № 374 (зі змінами).

В силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Рахунки надавались позивачем відповідачу методом направлення до поштової скриньки в електронній формі, за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживача.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення відповідача підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок за закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР), знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.

Оскільки ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , яке знаходиться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а отже послуги було надано одночасно з початком опалювального сезону.

Таким чином, факт отримання послуги підтверджується у тому числі рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2023 роки та розташуванням: приміщення у житловому будинку.

Відповідно до рахунків на оплату спожитої послуги на сайті Концерну «МТМ», у відповідності до вимог законодавства, міститься інформація щодо встановлення приладу комерційного обліку (за яким відбуваються нарахування на будинках/будівлі опалювальної площі будинку/будівлі. Крім того, у рахунках міститься інформація щодо спожитої будинком теплової енергії. В своїй сукупності наведені дані дозволяють встановити кількість спожитої теплової енергії приміщення.

Отже, відповідач як власник нежитлового приміщення АДРЕСА_3 не сплачував позивачу за надану послугу з постачання теплової енергії, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем за період з листопада 2021 року по лютий 2023 рік у розмірі 10 405 грн.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність в спірному приміщенні будь-яких обігрівальних приладів та наявність лише транзитних трубопроводів теплопостачання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 зазначено, що опалюване приміщення приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Крім того, окремі приміщення з транзитними мережами опалення окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії.

На підтвердження належності приміщення відповідача до категорії окремого приміщення з транзитними мережами опалення останнім відповідних документів не надано.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що приміщення відповідача відноситься до вищевказаної категорії приміщень та, як наслідок, що розрахунок на приміщення відповідача повинен бути здійснений, як на приміщення з транзитним опаленням.

Крім того, суд прийшов до висновку, що відповідач надав документи на підтвердження відключення нежитлового приміщення від мережі опалення.

Водночас, частиною 1 ст.7 Закону визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від системи централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року.

Відповідно до Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води від 26 липня 2019 року № 169, рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявника власника (співвласника) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії. Власник (співвласники) будівлі, в тому числі житлового будинку, подає (подають) до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причини відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Для багатоквартирного будинку до заяви додатково додається протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку (витяг із протоколу) про ухвалене співвласниками рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП та зазначаються особи, уповноважені представляти інтереси співвласників у вирішенні питань щодо відключення багатоквартирного будинку. Заява про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП передається на розгляд Комісії. Комісія приймає рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП та надає пропозиції щодо типу системи індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання), яку можна встановити в будівлі після відключення. Орган місцевого самоврядування на найближчому засіданні за участі заявника чи його уповноваженого представника приймає відповідно до законодавства рішення щодо відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП з урахуванням рекомендації Комісії. Копія рішення органу місцевого самоврядування надається заявникові. Для відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, власник (співвласники) забезпечує розроблення проекту відключення будівлі від ЦО та/або ГВП, який має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил, і проекту системи індивідуального чи автономного теплопостачання будівлі, який розробляється з урахуванням схеми теплопостачання населеного пункту та має відповідати вимогам чинних державних будівельних норм та правил. Відключення будівлі від ЦО та/або ГВП здійснюється виконавцем відповідної комунальної послуги, або оператором зовнішніх інженерних мереж, якщо він є виконавцем комунальної послуги, або залученим власником (співвласниками) суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством мають ліцензію на проведення господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання, в присутності виконавця відповідної комунальної послуги після отримання рішення органу місцевого самоврядування, що дозволяє відключення такої будівлі.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.

Встановлено, що відповідачем не надано акту про відключення приміщень від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної комісії.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Враховуючи знаходження в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення вказані приміщення є опалювальними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що наказом ДП «УкрНДНЦ» від 13.12.2017 року № 414 методом підтвердження за позначенням прийнято національний стандарт ДСТУ ЕN 12831-3:2017 "Енергоефективність будівель. Метод розрахунку проектного теплового навантаження. Частина 1. Теплове навантаження, Модуль М3-3" з набранням чинності з 15.12.2017 року.

Цей стандарт введено вперше і застосування його вносить низку суттєвих змін у спосіб обчислення тепловтрат приміщень, зокрема при визначенні теплового навантаження будівлі обов`язковим є врахування потенційних втрат тепла до суміжного простору.

У межах цього стандарту суміжним простором може бути:

1. інше опалювальне приміщення в межах одного будівельного об`єкта;

2. інша будівельна особа в межах тієї ж будівлі (наприклад, сусідня квартира);

3. неопалювальний простір (неопалювальне горище/підвал, неопалювальний зимовий сад тощо);

4. сусідня будівля.

Не рідкими є випадки, коли в будинку в окремих групах приміщень демонтовані радіатори внутрішньо будинкової системи опалення або впродовж тривалого часу відключена запірна арматура на системі опалення приміщення з встановленими індивідуальними приладами розподільного обліку теплової енергії, тоді температура внутрішнього повітря в цих приміщеннях понижується, порівняно з проектною, та на практиці виникають становища, коли температура по обидві сторони внутрішнього огородження суттєво відрізняється і спостерігаються значні втрати тепла через такі огородження.

Теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога). Тому можливість визначення конкретної точки і повного обсягу надходження теплової енергії на опалення в конкретному приміщені відсутня. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку, в якому воно розташовано. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводів, стояки, підводки тощо). Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну темперетуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.

При цьому відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано факт того, що опалення - це послуга, яка надається для нормування температури повітря у приміщеннях.

Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами, а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Встановлено, що відповідачем не надано акту про відключення приміщень від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з централізованого опалення. Лише перелічені документи, можуть свідчити про ненадання до приміщення відповідача послуг з централізованого опалення.

Таким чином, відключення приміщення від системи централізованого опалення передбачає відключення будівлі в цілому, у тому числі відсутність транзитних трубопроводів у приміщенні.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Висновки суду про те, що між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 01 квітня 2011 року укладений Договір №102269 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого відбуваються нарахування, а не за Типовим індивідуальним договором від 01 листопада 2021 року, колегія судів вважає помилковими з наступних підстав.

Як вбачається з копії договору №102269 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 квітня 2011 року, останній був укладений між Концерном «МТМ» та приватним підприємцем ОСОБА_1 на об`єкти: орендоване приміщення першого поверху для використання під перукарню по АДРЕСА_1 , строком до 01 квітня 2012 року.

Відповідно до п.10.4 Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору, відповідно до вимог чинного Законодавства, не заявила про його розірвання.

Водночас, відповідно до п.10.2 Договору, договір припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін його припинення;

- прийняття відповідного рішення Господарським судом;

- ліквідації однієї з сторін.

Як вбачається з відповіді № 257500 від 05 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом Запорізького апеляційного суду, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч.3 ст.367 ЦПК України, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі вбачається, що ОСОБА_1 03 січня 2017 року припинив свою діяльність як фізична особа підприємець (Ідентифікатор суб`єкта в ЄДР 4391427), про що внесено відповідний запис № 2050998, який здійснював вид економічної діяльності (70.20.0 здавання в оренду власного нерухомого майна (основний), 74.87.0 надання інших комерційних послуг (а.с.153-155).

Отже, Договір №102269 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 квітня 2011 року, який укладений між Концерном «МТМ» та приватним підприємцем ОСОБА_1 припинив свою дію з 03 січня 2017 року, у зв`язку з припиненням ОСОБА_1 своєї діяльності як фізичної особи підприємця.

Натомість, з 01 листопада 2021 року набрав чинності Типовий індивідуальний договір в порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII).

На офіційному веб-сайті позивача 02 жовтня 2021 року було оприлюднено текст індивідуальних договорів на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, 07 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради була розміщена інформація про зміни в законодавстві та тексти публічних договорів про надання послуг, типові форми яких затверджені постановами Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року та № 1182 від 11 грудня 2019 року.

Таким чином, обов`язок щодо сплати за теплову енергію у ОСОБА_1 , як споживача перед Концерном «МТМ» виникає за Типовим індивідуальним договором від 01 листопада 2021 року, оскільки Договір №102269 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 квітня 2011 року припинив свою дію, тому Концерн «МТМ» правомірно нараховував ОСОБА_1 оплату за спожиту послугу саме за цим Типовим індивідуальним договором за невиконання умов якого у нього виникла заборгованість за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року у розмірі 10405, 00 грн

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 протягом 30 днів повідомляв Концерн «МТМ» про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та заперечень або протоколу розбіжностей до нього .

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону визначено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих доказів у спростування доводів позивача у цій справі.

При вищевикладених обставинах, Концерн «Міські теплові мережі» правомірно нарахував відповідачу плату за поставлену теплову енергію до нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 є власником зазначеного приміщення та споживачем послуг з постачання теплової енергії.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по лютий 2023 року у розмірі 10405, 00 грн не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано, тому вказана заборгованість має бути стягнута з відповідача в повному обсязі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги Концерну «МТМ» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

Отже, оскаржуване рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року у цій справі не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову Концерну «МТМ», стягнувши з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» основний борг за поставлену теплову енергію в розмірі 10 405 грн.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до п. п. б, в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2684 грн сплаченої позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 8599 від 14 березня 2023 року (а.с.1), за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн сплаченої позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 16443 від 15 серпня 2023 року на суму 621 грн та платіжною інструкцією № 16062 від 08 серпня 2023 року на суму 3405 грн (а.с.103, 104), а всього на суму 6 710 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2023 року у цій справі скасувати.

Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» () заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 10 405 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» () судові витрати, у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 710 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 30 жовтня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.