Справа № 529/1340/23
Провадження № 2/529/544/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Кириченко О.С., розглянувши в приміщенні суду в смт Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), які стягуються на кожну по 1/6 частині його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення кожною дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 08.11.2011 року стягнуто з нього на користь відповідача ОСОБА_6 на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Також, рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 25.07.2023 року стягнуто з нього на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що після стягнення аліментів на другу дитину, він вважав, що сукупний розмір аліментів на двох дітей становитиме в загальному розмірі 1/4 частини та після отримання юридичної консультації зрозумів, що з нього вираховують половину від його заробітку. Таким чином, це значно погіршило його матеріальний стан. Крім цього, позивач посилається на те, що проживає сам у житловому будинку по АДРЕСА_1 , особисто оплачує житлово-комунальні послуги. Вказує, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та через неналежне та неповне державне забезпечення повинен за власні кошти забезпечувати себе відповідним військовим одягом, різною військовою амуніцією, харчуванням, ліками тощо. Також, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки пенсіонери, які потребують постійної матеріальної допомоги, зокрема на придбання продуктів харчування. Одягу, взуття, оплату житлово-комунальних послуг. Та крім всього іншого, його батько ОСОБА_7 , після інфаркту, перебуває на диспансерному обліку в Диканській лікарні планового лікування, декілька разів переніс операції зі стентування, у зв`язку з чим потребує дієтичного харчування та щоденного приймання ліків.

Оскільки з часу присудження аліментів його матеріальне становище змінилося, в даний час на його утриманні перебувають непрацездатні батьки похилого віку, то він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, тому просить змінити їх розмір і стягувати з нього аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 саме у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку та на утримання доньки ОСОБА_5 також у розмірі 1/6 частини.

Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 19.09.2023 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

З наявної у матеріалах справи розписки про отримання відповідачем ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що вказаний відповідач зазначені документи отримала 02.10.2023 року, однак у визначений їй строк, відзиву на позов чи інших клопотань суду не подала.

Також, з наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що вказаний відповідач зазначені документи отримала 06.10.2023 року, однак у визначений їй строк, відзиву на позов чи інших клопотань суду не подала.

Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 08.11.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до повноліття.

Крім цього, рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 25.07.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно та до повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що батьки позивача - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є пенсіонерами. /а.с. 12/.

З довідки від 01.09.2023 виданої Комунальним некомерційним підприємством Диканська лікарня планового лікування вбачається, що батько позивача ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку з 07.02.2016 з діагнозом стенокардія. Дифузний та післяінфарктний кардіосклероз. Стентування зі збереженою скоротливою здатністю. Вказане також підтверджується наданою випискою із медичної картки стаціонарного хворого із зазначенням відповідних препаратів які повинен приймати батько /а.с. 13, 14/.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Оцінюючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що обставини позову не узгоджуються з вимогами ст. 192 СК України.

Зменшення розміру аліментів є правом суду, а не його обов`язком, виходячи з диспозиції ст. 192 СК України, тобто, навіть за умови доведеності факту зміни матеріального стану платника аліментів, суд, який розглядає справу, може не задовольняти вимоги останнього про зменшення розміру аліментів, зважаючи на інші обставини справи, зокрема, у разі, якщо зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам малолітніх дітей, які мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Подані позивачем докази, не дають суду підстав вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , у нього, як у платника аліментів, змінилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився майновий стан, у порівнянні з його станом на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , оскільки наразі він сплачує аліменти на утримання вже двох дітей по 1/4 частині, що сумарно дорівнює половині його доходів, що є підставою для зменшення розміру аліментів, тому як сам позивач не скористався своїм правом та не звертався з відповідними запереченнями до суду при вирішенні питання щодо стягнення з нього вказаного розміру аліментів.

Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які досягли пенсійного віку, зокрема батько який потребує лікування дороговартісними ліками, суд відхиляє у зв`язку з тим, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу через те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків тощо. Позивачем не надано доказів як щодо факту утримання своїх непрацездатних батьків, так і факту недостатності пенсійного забезпечення батьків для забезпечення їхньої життєдіяльності.

Крім цього, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилається на те, що він як військовослужбовець Збройних Сил України за власні кошти придбаває військовий одяг, різну військову амуніцію, харчування, ліки тощо, особисто сплачує житлово-комунальні послуги, але будь-яких доказів на встановлення вказаних обставин суду надано не було.

Тобто, ніяких належних, та достовірних доказів, якими, зокрема, можуть бути відомості з Державного реєстру платників податків та інших державних баз даних, довідки державних установ, організацій, на підтвердження наявності/відсутності джерел доходів, їх розміру, фінансові або бухгалтерські документи позивач суду не надав.

Суд позбавлений можливості перевірити та оцінити, які джерела доходу мав та має наразі позивач, яким чином та наскільки змінився розмір його доходу, як це вплинуло на фактичний розмір аліментів, які сплачуються ним на користь малолітніх доньок, та відповідно яким чином змінився (погіршився) матеріальний стан платника аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішеннями суду не є завищеними, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, п. 1 ч. 4 ст. 274, ст. ст. 279, 354, 355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий О.С. Кириченко