Провадження №2-зз/369/55/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

У жовтні 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову. Просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 12.07.2023 року у судовій справі №369/10365/23, якою було вжиті заходи забезпечення шляхом накладення арешту на гараж під літерою «Б» у дворі житлового будинку, загальною площею 33,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19608146.

Свою заяву мотивував тим, що у даній справі представником позивача разом з заявою про забезпечення позову був поданий до суду завідомо неправедний (штучно створений) витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно відповідача. Даний витяг був отриманий з державного реєстру на нерухоме майно, який був сформований особами із ПІБ ОСОБА_3 без урахування їх ідентифікаційного коду.

У судове засідання 20.10.2023 сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Дослідивши матеріали заяви, судом встановлено наступне.

При розгляді заяви встановлено, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2023 року заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу задоволено.

Накладено арешт на гараж, літ. "Б" у дворі житлового будинку, загальною площею 33,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19608146, який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до відповіді №288399 від 25.10.2023 року з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на гараж літ. «Б» у дворі житлового будинку загальною площею 33,7 кв.м. право власності зареєстровано за ОСОБА_3 . З даної відповіді вбчається, що РНОКПП ОСОБА_3 не зазначено.

Відповідно до відповіді №288419 від 25.10.2023 року за параметрами пошуку по РНОКПП відповідача ОСОБА_3 НОМЕР_1 вбачається, що вищевказаний гараж не входить до переліку майна, яке належить на праву власності відповідачу.

Враховуючи встановлені обставини у справах №369/7066/23, 369/10286/23, 369/10280/23 суд приходить до переконання, що накладення арешту на гараж порушує права третьої особи, яка не є учасником даної справи.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги той факт, що накладення арешту на майно порушує права третьої особи, яка не учасником даної цивільної справи, а тому суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 12.07.2023 року, які застосовані у справі №369/10365/23, в зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 158, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2023 року у справі №369/10365/23 шляхом зняття арешту з гаражу літ. "Б" у дворі житлового будинку, загальною площею 33,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19608146, який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ