Справа № 226/1453/23

ЄУН № 226/1453/23
Провадження № 2/226/414/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Чередниченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 25.01.2017 року по 14.01.2019 року та з 06.03.2019 року по 02.12.2022 року він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», працював на різних посадах. 02.12.2022 року його було звільнено за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. 29.03.2023 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та йому встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), пневмоконіоз ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення ЛН І-ІІ ст. 13.04.2023 року МСЕК йому було встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванню та ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 65 відсотків первинно безстроково, протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тіла, підземні та шкідливі умови праці. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода. Наслідки зазначених захворювань викликають у нього фізичні і духовні страждання. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 245000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 245000 грн.

Позивач та його представники до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, від представників позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та участі позивача.

Відповідач надав до суду відзив, в якому позов не визнав, зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, посилаючись на наступне. Відповідно до п.17 акту розслідування професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів. Останнім місцем роботи, за яким складено даний акт, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Позивач вважає себе хворим на бронхіт з 2018 року, радикулопатію - з 2022 року, приглуховатість - з 2021 року, коли з`явилися кашель, задишка, біль у хребті, періодично лікується самостійно без ефекту, причинами виникнення профзахворювань, вказані в п. 18 Акту П-4: вуглепородний пил, важкість праці, шум, а також їх фактичне значення. Проте, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес, у розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період, який переходить в хронічну стадію. Отже, розвиток хвороби має відбуватися щонайменше протягом п`яти - семи років. Відповідно до п.216 Наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року N 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 р. за N 846/14113 «У Картці працівника зазначаються скарги працівника на стан здоров`я, анамнез, результати медичного огляду, лабораторних, функціональних та інших досліджень, діагноз, висновок про професійну придатність працівника працювати за своєю професією. Проте, за весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, але праця в таких умовах потребує більшої уваги і від роботодавця, і від працівника, та має наслідком певні пільги (відпустка більшої тривалості, пільговий пенсійний стаж, підвищена оплата). Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку, застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але, перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами, продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Як вбачається з Акту П-4 та трудової книжки позивача, причиною виникнення професійних захворювань стала послідовна робота на декількох підприємствах вугільної галузі. Таким чином, шкода позивачеві була завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу. Відтак, відшкодування суми моральної шкоди повинно здійснюватися пропорційно відпрацьованому стажу на всіх цих підприємствах. Неодноразово вказував в своїх рішеннях Верховний Суд: «... розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення...». Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Запорізького апеляційного суду від 26.05.2020 в справі №335/10035/19. Дніпровський апеляційний суд зазначив в якості домірного розміру відшкодування моральної шкоди суму з врахуванням стажу на декількох підприємствах (постанови від 28.09.2022 по справі №210/1855/22, від 18.01.2023 справа №212/9643/21). Відповідно до розділу 10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» та Положення «Про порядок визначення та відшкодування моральної шкоди», яким регулюються відносини між Підприємством та Працівником в частині порядку визначення розміру та відшкодування моральної шкоди в разі порушення законних прав Працівника при втраті ним працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, виникнення професійного захворювання, які спричинили стійку втрату працездатності, а також у випадках зі смертельним наслідком на виробництві. Відповідно до п.3.1 Положення, у разі встановлення стійкої втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання та їх наслідків, про депресію чи інших негативних проявів стану здоров`я потерпілого Працівника моральна шкода відшкодовується підприємством за заявою Працівника про характер моральних втрат при наявності висновку медичного закладу, у вигляді одноразової грошової виплати, розмір якої залежить від ступеня вини сторін, та ступеня втрати працездатності. Відповідно до п.3.6 Положення, у разі встановлення стійкої втрати працездатності Працівникові внаслідок професійного захворювання відшкодування моральної шкоди проводиться працівникові з урахуванням його середнього заробітку (за два місяці, що передують настанню страхового випадку, або що передують звільненню у разі встановлення профзахворювання після звільнення), фактичного часу знаходження в шкідливих та важких умовах на підприємстві та часу перебування в шкідливих та важких умовах на інших підприємствах галузі за час трудової діяльності (згідно відомостей довідки характеристики про умови праці, виданої СМЕ та ін. документів) виходячи з: АхБ = В, де: А - середній заробіток (грн), Б -% часу фактичного перебування в шкідливих та важких умовах на Підприємстві від часу роботи в шкідливих та важких умовах на інших підприємствах галузі, В - сума відшкодування моральної шкоди. Проте позивач до відповідача із відповідною заявою не звертався. Просив суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того, позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також може отримувати пенсію. Моральні страждання позивача повинен полегшувати вже той факт, що йому не потрібно знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею. Події, внаслідок яких у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди та які стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, мали місце після 23 травня 2020 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», тому з огляду на викладене слід застосовувати положення актів законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин. Акт законодавства регулює відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Якщо відносини виникли раніше і регулювалися актом законодавства, який втратив чинність, новий акт законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 212/7779/17 (провадження № 61-39348св18), від 06 червня 2019 року у справі № 212/2904/17 (провадження № 61-16729св18). Відповідно до п. «а» п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в новій редакції), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді відшкодування немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок відшкодувань моральної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати не підлягає включенню до місячного сукупного доходу платника податків - фізичної особи і оподаткуванню при виплаті відшкодування. Різниця ж між присудженою судом суми відшкодування моральної шкоди та чотирикратним розміром мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного року, за змістом п. «а» п.п. 164.2.14 п. 16.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в новій редакції), включається до місячного сукупного доходу платника податків - фізичної особи і підлягає оподаткуванню. Невиконання податкових обов`язків може призвести до застосування органами Державної податкової служби України до відповідача заходів відповідальності за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела їх виплати. Крім того, до посадових осіб відповідача може бути застосована адміністративна відповідальність за порушення порядку утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб, передбачена ст. 163-4 КУпАП. Отже, підприємство, аби уникнути негативних наслідків, буде вимушене здійснювати виплату податку на прибуток фізичних осіб та військового збору за рахунок власних коштів, що є додатковим фінансовим тягарем. Верховний Суд в постанові від 30.06.2021 в справі № 180/505/20-ц (провадження №61-5св21) дійшов висновку, що з 23 травня 2020 року стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Аналогічного висновку дійшов Донецький апеляційний суд в постанові від 09.06.2022 по справі №242/5188/21 (провадження № 22-ц/804/520/22) та Дніпровський апеляційний суд в постанові від 16.01.2023 по справі №242/770/22. Оскільки перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 245000,00 грн., як компенсації моральної шкоди з відповідача, є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 25.01.2017 року по 14.01.2019 року та з 06.03.2019 року по 02.12.2022 року, працював на різних посадах з повним робочим днем на підземних роботах. Був звільнений 02.12.2022 за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а.с.8-11).

Згідно з актом від 28.03.2023 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), пневмоконіоз ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення ЛН І-ІІ ст. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 16 років 1 місяць 08 днів, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія», на якому він має стаж роботи 5 років 6 місяців 20 днів (а.с.12-14).

13.04.2023 року МСЕК позивачу було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (із яких: 30 відсотків внаслідок хронічної радикулопатії, 25 відсотків внаслідок пневмоніозу, 10 відсотків внаслідок хронічної сенсороневральної приглухуватості) та третю групу інвалідності безстроково. Йому протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тіла, підземні та шкідливі умови праці (а.с.15, 16).

Позивач у зв`язку з професійним захворюванням знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 17, 18-19).

Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з захворюваннями, внаслідок яких йому встановлено інвалідність 3 групи та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров`я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 245000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 80000 гривень.

Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, зазначені у відзиві, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Таким чином, позов слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача кошти у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в сумі 80000,00 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 800 грн. (80000грн. х 2450грн. : 245000грн. = 800 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі ст.2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 315-317, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», місцезнаходження: 85300, м.Покровськ Донецької області, вул.Залізнична, 82, , про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 80000 (вісімдесят тисяч) грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь держави судовий збір у сумі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Рибкін