Справа № 337/3988/23
Провадження № 2-о/337/199/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Волошина Н.В.

адвоката Луньової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Хортицький відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа Хортицький відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року. Заява мотивована тим, що вона - ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Пологи Запорізької області, що вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_1 . З цього часу проживала у своєї бабусі за адресою: АДРЕСА_1 , до 1992 року. У 1992 році вступила в фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 , з яким переїхала проживати до смт. Кушугум Запорізької області. 06.04.1993 року уклала шлюб з ОСОБА_3 та з цього часу вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . З моменту народження і по теперішній час вона проживала на території України. Паспорт зразка 1974 року, що підтверджував українське громадянство, вона втратила.

У березні 2023 року вона звернулася до Хортицького відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з заявою про перевірку належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України, проте отримала відповідь, що у зв`язку із не підтвердженням реєстрації місця проживання в Україні, станом на 24.08.1991 року, їй запропоновано звернутись до суду. Просила встановити факт постійного проживання на території України, станом на 24.08.1991 року включно.

Ухвалою суду вказану заяву було залишено без руху.

14.09.2023 року заявниця надала до суду заяву щодо виконання ухвали суду від 31.07.2023 року про залишення заяви без руху.

Ухвалою суду від 15.09.2023 року по справі відкрито провадження.

12.10.2023 року ОСОБА_1 до суду надала уточнену заяву.

17.10.2023 року заявниця надала суду заяву про уточнення особистих даних.

17.10.2023 року до суду надійшли пояснення від представника заінтересованої особи - в особі Хортицького відділу УДМС у м.Запоріжжі УДМС в Запорізькій області, у яких зазначено, що представник заінтересованої особи вважає за можливе задоволення заяви

ОСОБА_4 судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заяву. Суду пояснила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Пологи Запорізької області. З дня народження та по 1992 рік поживала разом з бабусею, батьками, сестрами та братами за адресою: АДРЕСА_1 . З 1993 року зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . З 1990 року по 10.07.1991 рік працювала в радгоспі «Кушугумський», з 11.07.1991 року по 18.03.1992 року в Запорізькому облонкодиспансері, з 26.08.1992 року по 19.07.1993 року на Запорізькому заводі «Радіоприлад». Паспорт зразка 1974 року вона втратила. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно їй для отримання громадянства та паспорта громадянина України, тому просила задовольнити її заяву.

Представник заявника - адвокат Луньова Л.В. заяву підтримала, просила її задовольнити. Вважає, що до заяви долучено увесь перелік документів, які підтверджують факт постійного проживання заявниці на території України.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечувала. Вважає надані заявником докази підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року включно.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення заявниці, адвоката, представника заінтересованої особи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 293 ЦПК України ,суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Серед цього переліку відсутні справи про встановлення факту проживання на території України станом на певну дату.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Правова мета встановлення факту, що має юридичне значення, полягає у тому, щоб у судовому порядку встановити певні життєві обставини (фактичні події), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. Без встановлення вказаного факту заявниця не може отримати паспорт громадянина України.

Так, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 8 вказаного Закону, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно п.3 ч.2 ст. 9 вказаного Закону безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

З метою організації виконання Закону України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03. 2001 року № 215/2001 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень(далі в тексті рішення Порядок № 215).

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п. 44 вказаного Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, з аналізу вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та відповідного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Судом встановлено та вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Пологи Запорізької області УССР про що зроблено актовий запис №132 ( а.с.4).

З довідки Воскресеньської сільської ради від 07.06.2023 року №151 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 27.04.1974 року до 1992 року ( а.с. 5).

З уточненої довідки Воскресеньської сільської ради від 05.10.2023 року №240 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була дійсно зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області №2388/1054 від 10.05.2023 року ОСОБА_5 з 14.09.1993 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з копії відповіді відділу обліку на адвокатський запит ( а.с.7).

З копії відповіді на заяву ОСОБА_2 вбачається, що Хортицький районний відділ у м.Запоріжжі Управління ДМС України в Запорізькі області повідомив, що здійснивши перевірку наданих документів ідентифіковано особу, але не підтверджено належність до громадянства України, оскільки реєстрація місця проживання станом на 24.08.1991/13.11.1991 року відсутня ( а.с. 9) та рекомендовано звернутись до суду для встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року.

Доказами у цивільному процесуальному праві визнаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи положення ст. 81 ЦПК України, заявник у цій справі зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, подати такі докази. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цій справі ОСОБА_1 доведено факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Заявником надано достатньо належних та достовірних письмових доказів на підтвердження обставин зазначених у заяві, тому суд приходить до висновку, що факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року знайшов підтвердження під час розгляду справи, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 258-259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала на території України за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24.08.1994 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.10.2023 року.

Суддя: Г.Є.Гнатик