Провадження № 22-ц/4808/10/23
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач): Максюта І.О.

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Ружицького В., особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_2 і її представника адвоката Семківа М.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування збитків, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Ружицького Віталія Миколайовича та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Бородовським С.О. 18 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подано позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона згідно договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року № 1621 є власником земельної ділянки кадастровий № :03:004:0329 площею 0,0433 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , а також житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за цією ж адресою, згідно договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року № 1617.

Право власності, зокрема, на земельну ділянку було зареєстровано за позивачкою 01 липня 2016 року, про що свідчить інформаційна довідка № 64057092, яка містить інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Власником суміжної земельної ділянки кадастровий № :03:004:0077 площею 0.0271 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , є відповідачка ОСОБА_2

27 березня 2019 року відповідачка разом з іншими особами під час вчинення незаконних будівельних робіт фактично зруйнували належний позивачці металевий гараж. 01 квітня 2019 року, після знищення гаражу, продовжуючи будівельні роботи, відповідачка самовільно зруйнувала частину даху перекриття нежитлової споруди, яка розташована на належній позивачці земельній ділянці, порізали опорні балки, зруйнували шифер, стічні ринви. В результаті цього відбувається постійне замокання належного цінного майна, що знаходиться у даній нежитловій будівлі, та безпосередньо самої будівлі, оскільки відсутність даху на одній із частин цієї споруди призводить в тому числі до замокання стін, що також заподіює позивачці збитків (дощова вода затікає в середину будівлі).

Причиною даної спірної ситуації є факт накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивачки. Площа накладення становить 0,009 га. В результаті даних обставин відповідачка фактично використовує належну позивачці земельну ділянку загальною площею 0,009 га (9 кв.м.), що вимагає відновлення та встановлення твердої межі відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки кадастровий № :03:004:0329 в натурі на місцевості.

Однак, відповідачка не визнає факту такого накладання земельної ділянки та ігнорує усі звернення позивачки щодо досудового вирішення спірної ситуації як відносно належного встановлення межі земельних ділянок згідно координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий № :03:004:0329, так і відносно внесення відповідних змін до публічної кадастрової карти (з метою усунення накладок) та усунення перешкод позивачеві щодо використання власної земельної ділянки шляхом знесення відповідачкою збудованої стіни на земельній ділянці позивачки.

За наслідками звернення до управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, державним інспектором було проведено перевірку земельної ділянки позивачки, в ході якої встановлено, що: 1) фактична площа використання земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329 від точки 2 до точки 3 та від точки 3 до точки 4 та від точки 4 до точки 5 є меншою від даних, що внесені до національної кадастрової карти, оскільки точка 3 (згідно даних технічної документації) відгороджена парканом зі сторони земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0077.; 2)належна відповідачці земельна ділянка площею 0,0271 га кадастровий номер :03:004:0077 накладається на земельну ділянку площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 на площу 0,009 га.; 3) збудований паркан (чи то стіна будівлі), що огороджує земельну ділянку :03:004:0077 частково розміщений на земельній ділянці кадастровий номер :03:004:0329 (на межі земельної ділянки від точки 2 до точки 3 та від точки 3 до точки 4, згідно технічної документації). Даний паркан збудований відповідачкою самочинно, що підтверджується листом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30 жовтня 2018 року № П/500237. За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил було складено акт № 39/32-26, протокол про адміністративне правопорушення, видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт. Також порушника притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штрафні санкції.

Незважаючи на це, відповідачка не виконала вимоги припису та не припинила будівельні роботи, з огляду на що позивачка в чергове звернулась із відповідною скаргою як до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, так і до Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області. За наслідками таких звернень Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради листом від 23 серпня 2019 року повідомило про те, що 14 серпня 2019 року Управлінням проведено перевірку виконання умов припису, за результатами якого встановлено, що замовником будівництва ОСОБА_2 не виконано умови припису (про зупинення підготовчих та будівельних робіт) від 23 жовтня 2018 року, і станом на 23 грудня 2018 року не приведено земельну ділянку, кадастровий № :03:004:0077 по АДРЕСА_1 до попереднього стану та не отримано право на виконання будівельних робіт, в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466. Порушника повторно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штрафні санкції на суму 5100 грн.

З урахуванням змісту уточнених вимог позивач просила усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 шляхом визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 300 від 21 липня 2004 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІФ№ 032811 від 16 грудня 2004 року. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у здійсненні права власності щодо земельної ділянки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329, відновити тверду межу земельної ділянки площею 0.0433 га кадастровий номер :03:004:0329 згідно координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329 (на межі земельних ділянок кадастровий номер :03:004:0329 та кадастровий номер :03:004:0077), що відображені в листі відділу у м. Івано-Франківськ) головного управління Дєржгеокадастру в Івано-Франківській області №0-9-0.31-238/106-19 від 13 травня 2019 року, знести самочинно збудовану на земельній ділянці позивачки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 нежитлову будівлю (господарську споруду) та відновити земельну ділянку кадастровий номер :03:004:0329 до стану, що існував до її самочинної забудови ОСОБА_2 . Зобов`язати ОСОБА_2 полагодити пошкоджений нею сарай, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:004:0329 по АДРЕСА_1 , шляхом відновлення шиферного перекриття (даху), відновити опорні балки, що тримають шифер, відновити стічну ринву. Стягнути з відповідачки на користь позивачки грошові кошти у вигляді втрат позивачки, яких вона зазнала у зв`язку із нищенням її речі - металевого гаражу, в розмірі 17914,75 грн, та судові витрати (а.с.2-9, 206-207, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні права власності ОСОБА_1 відносно земельної ділянки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329, відновити тверду межу земельної ділянки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 згідно координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329 (на межі земельних ділянок кадастровий номер :03:004:0329 та кадастровий номер :03:004:0077), що відображені в листі відділу у м. Івано-Франківськ головного управління Дєржгеокадастру в Івано-Франківській області №0-9-0.31-238/106-19 від 13 травня 2019 року, знести самочинно збудовану на земельній ділянці ОСОБА_1 площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 нежитлову будівлю (господарську споруду) та відновити земельну ділянку кадастровий номер :03:004:0329 до стану, що існував до її самочинної забудови ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 полагодити пошкоджений нею сарай, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :03:004:0329 по АДРЕСА_1 , шляхом відновлення шиферного перекриття (даху), відновити опорні балки, що тримають шифер, відновити стічну ринву. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3073,60 гривень судових витрат. В іншій частині позову відмовлено (а.с.234-243, том 1).

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представником ОСОБА_1 адвокатом Ружицьким В.М. подано апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

Щодо вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності ОСОБА_1 належній позивачці земельній ділянці, остання з метою усунення помилок щодо накладення земельних ділянок зверталась до відповідачки в досудовому порядку з проханням добровільно та самостійно вирішити зазначені помилки та неточності. Однак ОСОБА_2 жодних дій щодо мирного врегулювання спору остання не вчинила.

Не погоджується із висновком суду, що виправлення помилок в інформації про земельні ділянки покладено законом саме на обох суміжних землекористувачів і відмова одного із них від виправлення помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Оскільки ні ЗУ Про державний земельний кадастр, ні наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2018 №376 не визначено безпосередньо самого механізму виправлення помилок та неточностей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі при умові згоди та/або небажанні безпосередньо самого власника земельної ділянки на вчинення таких дій. Більше того, таке усунення помилок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою або за матеріалами інвентаризації земель. Однак, у позивачки відсутні можливості та компетенція на виготовлення такої технічної документації на земельну ділянку відповідачки.

Тому вважає належним та ефективним способом захисту своїх прав саме визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №300 від 21.07.2004 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №032811 від 16.12.2004, оскільки в результаті задоволення цієї вимоги державний кадастровий реєстратор зможе внести відповідні зміни щодо земельної ділянки відповідачки, незалежно від її поведінки.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки грошових коштів у вигляді втрат позивачки, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням її речі - металевого гаражу в розмірі 17914,75 грн, суд зазначив про недоведеність позивачкою обставини знищення гаражу. Однак, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 в процесі провадження самочинного будівництва фактично знищила металевий гараж позивачки, а саме розрізала металевий гараж на частини. На підтвердження цього факту в матеріалах справи міститься відеофіксація процесу знищення.

На думку представника апелянта суд першої інстанції у своєму ж рішенні в абзаці першому на 8 аркуші робить висновок: Таким чином, зміст ст.103 ЗК України свідомо порушено відповідачем його самовільними діями щодо знесення металевого гаражу позивача, самовільного знищення існуючої межі між земельними ділянками сторін спору, самовільної забудови земельної ділянки позивача. Тобто, суд приходить до висновку про самовільне знесення відповідачем металевого гаражу позивача, проте, в задоволенні позовних вимоги про стягнення коштів його вартості відмовляє.

Також зазначає, що з приводу самовільних та протиправних дій відповідачки позивачка із чоловіком звертались із відповідними заявами до правоохоронних органів, за наслідками перевірки було підтверджено зазначені вище факти.

На думку представника апелянта, вказані обставини свідчать про наявність правових підстав для задоволення даної вимоги про стягнення коштів. При цьому також слід врахувати, що відповідач ОСОБА_2 не надала доказів у спростування розміру заявленого відшкодування вартості знищеної речі.

З цих підстав просить скасувати рішення в частині відмови узадоволенні позову, в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без зміни (а.с.2-4, том 2).

Відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив. В обґрунтування зазначено, що рішення суду в оскаржуваній частині повністю відповідає вимогам закону. Судом першої інстанції повно досліджено та встановлено, що позивачем не доведено обставину знищення металевого гаражу, який розібрано. Просить рішення суду в оскаржуваній позивачем частині залишити без змін (а.с.14-15, том 2).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання її не чинити перешкоди у здійсненні права власності щодо земельної ділянки позивачки, відновити тверду межу земельної ділянки згідно координат поворотних точок меж земельної ділянки, що відображені у листі відділу головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.05.2019, суд не врахував, що позивачка ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 01.07.2016 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0433 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ІФ №001334. Згідно даного Державного акту, площа земельної ділянки попереднього власника ОСОБА_3 становила 0,0448 га, а придбано у власність позивачкою земельну ділянку площею 0,0433 га, тобто на 0,0015 га меншою площею.

Вказує, що в 2016 році для відчуження земельної ділянки попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_3 була виготовлена технічна документація на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , видано межові знаки на зберігання, також була встановлена схема прив`язки межових знаків (поворотних точок) до об`єктів і контурів на місцевості. Тому вважає, що відновлення меж повинно здійснюватися на підставі раніше розробленої документації. Тому, на думку апелянта, суд ухвалив незаконне рішення щодо відновлення меж земельної ділянки відповідно до листа відділу Держгеокадастру від 13.05.2019 року.

Щодо рішення суду в частині знесення самочинно збудованої на земельній ділянці ОСОБА_1 нежитлової будівлі (господарської споруди) та відновлення земельної ділянки до стану, що існував до її самочинної забудови, то суд не врахував, що не здійснювалося будівництво на належній їй на праві власності земельній ділянці. Згідно постанови від 23.08.2019 по справі №29/32.1-03 про адміністративне правопорушення підтверджується, що нею ( ОСОБА_2 ) здійснювалося будівництво на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , що належить їй на праві власності, а не на земельній ділянці позивачки, однак без одержання права на виконання будівельних робіт.

Вказує, що позивач не довела порушення права власності на її земельну ділянку та те, що знесення об`єкта нерухомості є необхідним без вимоги переобладнання такої споруди, у разі підтвердження порушення права.

Щодо зобов`язання полагодити ніби-то пошкоджений нею сарай, що розташований на земельній ділянці позивача, судом не встановлено та позивачем не доведено факт пошкодження сараю. Крім того, сарай знаходиться на самій межі із її (відповідачки) земельною ділянкою, та всі води, які потрапляють на сарай, стікають з нього на її земельну ділянку, тим самим пошкоджуючи та затоплюючи її земельну ділянку.

У зв`язку із наведеним, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.19-23, том 2).

Третьою особою Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області подано пояснення, відповідно до яких вбачається можлива наявність помилки у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилки, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01 січня 2013 року та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру та помилки у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань. Дані помилки виправляються адміністратором Державного земельного кадастру або сертифікованим інженером-землевпорядником шляхом перерахування координат земельних ділянок з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань, про що повідомляється Державному кадастровому реєстратору, який вносить виправлені відомості до Державного земельного кадастру та складає відповідний протокол.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Ружицького В., особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідачки ОСОБА_2 і її представника адвоката Семківа М.Н., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає частково обґрунтованою апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ружицького В.М. та необґрунтованою апеляційну скаргу ОСОБА_2 , виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2016 ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач придбала у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:004:0329, площею 0,0433 га.; одночасно з придбанням земельної ділянки укладено договір про придбання житлового будинку з господарськими спорудами за відповідною адресою, що знаходяться на земельній ділянці (а.с.11-12, 13-14, том 1).

Державний акт серії ІV-ІФ №001334 видано на ім`я ОСОБА_3 22.03.2000р. на земельну ділянку площею 0,0448 га за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів №349 від 28.10.1997 та №80 від 17.02.2000 року. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7306 (а.с.18, том 1).

Відповідно до інформаційної довідки №64057092, 01.07.2016 зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0433 га, кадастровий номер :03:004:0329 (а.с.15, том 1).

Згідно інформаційної довідки №63985471, 01.07.2016 зареєстровано право власності позивачки на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.16-17, том 1).

Відповідно до договору дарування квартири від 21.06.2002 відповідачка ОСОБА_2 отримала у власність квартиру АДРЕСА_3 (а.с.89, том 1).

20.06.2002 складено акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (а.с.86, том 1).

12.12.2003 надано витяг з протоколу №51 засідання узгоджувальної комісії міськвиконкому по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування та рекомендовано міськвиконкому затвердити проект розподілу земельної ділянки на АДРЕСА_1 із врахуванням розрахунку ідеальних часток в будинковолодінні АДРЕСА_2 (а.с.94, том 1).

В 2003 році Івано-Франківським БТІ складено технічний звіт по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації та підготовки матеріалів до видачі державного акту на право приватної власності відповідачці ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (а.с.81-94, том 1).

Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради по розгляду спорів з приводу суміжного землекористування від 21.07.2004 року за №300, виданого 05.09.2019 року, затверджено пункт 17 протоколу узгоджувальної комісії Виконавчого комітету міської ради від 12.12.2003 №51, затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передано в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0270 га по АДРЕСА_1 (а.с.57, том 1).

Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , серії ІФ№032511, площею 0,0270 га, що розташована по АДРЕСА_1 ділянку, видано 16.12.2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №300 від 21.07.2004 року. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.56, том 1).

За змістом інформації Виконавчого комітету від 30.10.2018, відповідач ОСОБА_2 виконує будівельні роботи з будівництва господарської споруди на земельній ділянці по АДРЕСА_1 без поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с.32, том 1).

27.11.2018 Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради складено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт щодо будівництва позивачем господарської споруди на земельній ділянці № :03:004:0329 (а.с.201, том 1).

17.04.2019 Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області складено листа на ім`я позивача ОСОБА_1 , відповідно до якого для встановлення порушення прав позивача роз`яснено можливість звернутись до сертифікованої організації відповідного виду діяльності (а.с.19, том 1).

03.07.2019 управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області складено акт, відповідно до якого фактична площа використання земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329 від точки 2 до точки 3 та від точки 3 до точки 4 та від точки 4 до точки 5 є меншою від даних, що внесені до національної кадастрової карти, оскільки точка 3 (згідно даних технічної документації) відгороджена парканом зі сторони земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0077; земельна ділянка ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 (а.с.21-22, 23 том 1).

На аркуші справи 24-26 у томі 1 наявна план-схема земельної ділянки по фактичному використанні.

Із змісту листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 10.07.2019, адресованого ОСОБА_1 , встановлено, що фактична площа використання земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329 від точки 2 до точки 3 та від точки 3 до точки 4, та від точки 4 до точки 5 є меншою від даних, що внесені до національної кадастрової карти, оскільки точка 3 (згідно даних технічної документації) відгороджена парканом зі сторони земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0077; земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку позивача (а.с.20, том 1).

24.07.2019 ОСОБА_1 склала звернення до ОСОБА_2 щодо меж спірної земельної ділянки (а.с.27-28, том 1).

В матеріалах справи наявні координати поворотних точок меж земельних ділянок, кадастровий номер :03:004:0329, належної ОСОБА_1 (а.с.31, том 1).

14.08.2019 Виконавчим комітетом складено акт, відповідно до якого відповідачкою не виконано умови припису про зупинення підготовчих будівельних робіт і на 23.12.2018 не приведено земельну ділянку по АДРЕСА_1 до попереднього стану і не отримано право на виконання будівельних робіт (а.с.34-42, том 1).

14.08.2019 Виконавчим комітетом складено щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за виконання будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (а.с.43-45, том 1).

Згідно змісту листа Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету міської ради від 15.08.2019, під час позапланової перевірки встановлено, що відповідач виконує будівельні роботи на земельній ділянці по АДРЕСА_1 без поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с.33, том 1).

23.08.2019 складено постанову щодо відповідача за невиконання умов припису (а.с.47-48, том 1).

За результатами висновку судової земельно-технічної експертизи № 2241/21-28/1442-1446/22-28/11381/22-49 від 14 травня 2022 року, проведеної Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту (а.с.174-193, том 2) встановлено:

інформація про координати поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0329, належної ОСОБА_1 , що міститься в технічній документації із землеустрою, поземельній книзі та листі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відділу у м.Івано-Франківську № 0-9-0-31-238/106-19 від 13.05.2019 є однакова.

Окремо на дослідження надано технічний звіт по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації та підготовки матеріалів до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 ,що знаходиться в АДРЕСА_4 , який розроблений Івано-Франківським ОБТІ в 2003 році в м. Івано-Франківськ. За результатами вивчення та дослідження даної технічної документації із землеустрою встановлено, що в даному технічному звіті наявної інформації про параметри досліджуваної ділянки у вигляді довжини сторін та кутів між поворотними точками недостатньо, що не дає можливість побудувати своєрідну модель даної ділянки в спеціальному середовищі. Та відсутня будь-яка інформація про координати поворотних точок меж земельної ділянки, що не дає можливості визначити її місце розташування відповідно до технічного звіту та державного акту, який видавався на основі даного технічного звіту.

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру, що відображений у поземельній книзі земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0077, належної ОСОБА_2 (рисунок 10-11), земельна ділянка має багатокутну форму та по периметру межує: від А до Б ОСОБА_4 , від Б до В землі міської ради, від В до Г ОСОБА_5 , від Г до А землі міської ради (вулиця Сніжна).

За результатами камеральної обробки в спеціальному програмному середовищі створено своєрідну модель даної земельної ділянки, що зображена на рисунку 12, де лініями синього кольору зображено межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0077.

За наслідками проведення топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки на місцевості встановлено наступне.

Земельні ділянки з кадастровим номером :03:004:0329, належної ОСОБА_1 , та :03:004:0077, належної ОСОБА_2 , розташовані по АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0329, належної ОСОБА_1 , в натурі (на місцевості) по периметру обгороджена, а саме: з південної сторони наявна металева огорожа з бетонною основою; по західній стороні межа проходить по житловій будівлі; з східної сторони межа земельної ділянки проходить по огорожі з шиферної плити з бетонною основою; на півночі межа частково проходить по цегляній огорожі та по стіні господарської будівлі.

На земельній ділянці розташовані житлові та господарські будівлі. До земельних ділянок наявний під`їзд, а саме АДРЕСА_1 (рисунок 13-18).

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0077, яка належить ОСОБА_2 , в натурі (на місцевості) по периметру огороджена, а саме: з південної сторони наявна металева огорожа з бетонною основою; по західній стороні межа проходить по бетонній огорожі та житловій будівлі та частково по металевій огорожі з бетонною основою; з східної сторони межа земельної ділянки проходить по огорожі з шиферної плити з бетонною основою; на півночі межа частково проходить по цегляній огорожі та по стіні господарської будівлі.

В межах земельної ділянки знаходяться житлові та господарські будівлі. До земельної ділянки наявний під`їзд, а саме АДРЕСА_1 (рисунок 19-26).

В результаті співставлення відповідних своєрідних моделей досліджуваної земельної ділянки та проведення порівняння інформації про параметри даної ділянки встановлено наступне: відстань від фактичної поворотної точки 1 (металева огорожа з бетонною основою) до т.1 згідно технічної документації становить 0,15 м; відстань від фактичної поворотної точки 5 (огорожа з шиферної плити з бетонною основою), до сторони земельної ділянки від т.2 до т.3 згідно технічної документації становить 0,70 м; відстань від фактичної поворотної т.6 (огорожа з шиферної плити на бетонній основі) до т.3 згідно технічної документації становить 1,12 м; відстань від фактичної поворотної точки 6 (стіна господарської будівлі) до сторони земельної ділянки від т.2 до т.3 згідно технічної документації становить 0,70 м; відстань від фактичної поворотної точки 8 (цегляна огорожа) до сторони земельної ділянки від т.4 до т.5 згідно технічної документації становить 0,15 м; відстань від фактичної поворотної т.9 (стіна житлової будівлі) до т.5 згідно технічної документації становить 0,32 м; відстань від фактичної поворотної т.11 (металева огорожа з бетонною основою) до т.8 згідно технічної документації становить 0,29 м; фактична площа землекористування земельною ділянкою становить 0,0430 га, у технічній документації площа земельної ділянки вказана 0,0433 га.

Згідно додатково наданих на дослідження матеріалів встановлено, що поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0329 відкрито 01.07.2016, а на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0077 16.12.2004.

Слід зазначити, що координати поворотних точок меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0329, що містяться в поземельній книзі, відповідають координатам поворотних точок цієї земельної ділянки, що міститься в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Співставлення відповідних своєрідних моделей приведено на рисунку 31.

Право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 виникло у 2000 році, що підтверджується державним актом на право власності на землю серія IV-ІФ №001334 від 22.03.2000 ( том 1, а.с.19), а у 2016 році технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було внесено до державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер :03:004:0329, а право власності на дану земельну ділянку зареєстровано на ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу серія НТВ №931047 від 01.07.2016.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0077, яка належить ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4 , виникло у 2004 році, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ІФ № 032611 від 16.12.2004.

Так як право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0077 виникло пізніше, то дана земельні ділянка є тією ділянкою, «яка накладається», а право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0329 виникло раніше є земельною ділянкою, «на яку накладається».

Відповідно до наявних в матеріалах справи припису виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.10.2018 року № П/5000237 (том 1 а.с.32-42) та протоколу про адміністративне правопорушення від 14.08.2019 року (том 1, а.с.43-54), згідно якого 23.08.2019 року винесено постанову №29/32.1-03 (том 1, а.с.47-48), встановлено, що господарська споруда №3, яку зображено на рисунку 35, є самочинно збудована споруда ОСОБА_2 (таблиця 5 висновку, а.с.190-зворот, том 2).

Експерт дійшов висновку, що фактичне землекористування земельною ділянкою кадастровий номер :03:004:0329, власником якої є ОСОБА_1 , не відповідає межам, що вказані у технічній документації.

На дату реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0329, яка належить ОСОБА_1 , має місце накладка між земельними ділянками з кадастровим номером :03:004:0077 та :03:004:0329.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0077 (власник ОСОБА_2 ) накладається на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0329 (власник ОСОБА_1 ).

Враховуючи те, що межа земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0329 на ділянці від точки 5 до точки 8 проходить по твердій стаціонарній межі, якою є стіна житлового будинку, площа даного накладання становить 0,0010 га (схематичне зображення - а.с.192, том 2).

Межі земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0077 (власник ОСОБА_2 ), що внесені до публічної кадастрової карти з відповідними технічними даними (таблицею координат, довжини ліній та дирекційних кутів) не відповідають фактичному користуванню та фактичним межам даної земельної ділянки, схематичне зображення невідповідності приведено на рисунку, де лініями червоного кольору зображено фактичні межі використання даної земельної ділянки, а лініями синього кольору межі даної ділянки згідно поземельної книги (а.с.192-зворот, том 2).

Площа земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329 (власник ОСОБА_1 ), яку займає самочинно збудована споруда ОСОБА_2 , становить 0,0001 га (рисунок 35, 36 висновку а.с.190-зворот-191, том 2).

Згідно результатів судової експертизи з питань землеустрою № 201/23-28 від 10 серпня 2023 року, проведеної Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту, експерт зазначив таке.

Встановлення відповідності технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування проводиться відповідно до вимог, які були актуальними станом на дату внесення відомостей про дану земельну ділянку до Державного земельного кадастру, а саме станом на 01.07.2016 року.

У складі досліджуваної технічної документації відсутні: схема спостережень, польовий абрис земельної ділянки з описом її меж та прив`язкою до точок знімальної основи (завірений печаткою виконавця) та відомість оброблення векторів.

Таким чином, досліджувана технічна документація за своїм складом містить не весь перелік необхідних документів. При цьому, за відсутності достеменної інформації, приведені зауваження до технічної документації не можуть впливати на результати заходів, передбачених такою документацією із землеустрою.

Дана технічна документація розроблена на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до п.14 ст.186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: власником земельної ділянки у разі, якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

В пояснювальній записці відсутні відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Відповідно до додатку №2 Інструкції №376 у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання у таблиці список межових знаків, переданих на зберігання, відсутня таблиця з кроками межового знака.

Щодо правил оформлення документації із землеустрою. В даному випадку зауваження щодо правил оформлення технічної документації відсутні.

Отже, розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 за складом та змістом не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, а саме:

- за змістом та складом не відповідає ст. 55 Закону України «Про землеустрій», п.2.8 Інструкціїпро встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року №376 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686 та нормативним вимогам до виконання повного комплексу робіт великомасштабних топографічних знімань, врегульованих Інструкцією з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженою наказом Укргеодезкартографії від 09.04.1998 року №56 (а.с.68-73, том 3).

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

В ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 3 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки), кадастровий план земельної ділянки, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 858-IV установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Також важливо зазначити, що механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376). Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 Цивільного Кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно до вимог частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Розділу VІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в якості загальної засади відповідних відносин проголошено відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із системного аналізу положень статей 16, 386, 391 ЦК України можна дійти висновку про те, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка обґрунтовувала свій позов про знесення самочинно збудованої на її земельній ділянці огорожі та відновлення земельної ділянки до стану, що існував до її самочинної забудови тим, що огорожа розміщена на межі її земельної ділянки і земельної ділянки відповідачки, хоча згоди на будівництво на межі земельних ділянок вона не надавала, а також незважаючи на відповідний припис.

За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил було складено відповідний акт, протокол про адміністративне правопорушення, видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт. Також порушника притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штрафні санкції.

Правовідносини щодо самочинного будівництва регулюються статтею 376 ЦК України.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок.

Сторонам спору було відомо про спір між ними, до часу його вирішення вони зобов`язані були утримуватись від порушення прав одне одного, також і від самовільних забудов спірної частини земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідачка намагалась здійснити забудову спірної частини земельної ділянки, незважаючи на заборону здійснювати відповідні дії. Відмова ОСОБА_2 від вирішення спору спільно з ОСОБА_1 і наступна самовільна забудова спірної частини земельної ділянки є порушенням зазначеного у статті 103 ЗК України обов`язку відповідачкою. Відповідні дії відповідачки належать до неправомірних.

Таким чином зміст ст. 103 ЗК України свідомо порушено відповідачкою її самовільними діями щодо знесення металевого гаражу позивача, самовільного знищення існуючої межі між земельними ділянками сторін спору, самовільної забудови земельної ділянки позивача.

До самовільного руйнування відповідачем майна позивача фактичне розміщення споруд позивача відповідало інформації з Державного земельного кадастру.

З огляду на викладене, зазначені обставини вказують на порушення ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у здійсненні права власності відносно земельної ділянки позивачки, знести самочинно збудовану на земельній ділянці ОСОБА_1 нежитлову будівлю (господарську споруду) та відновити тверду межу земельної ділянки згідно координат поворотних точок меж земельної ділянки, що відображені у листі відділу головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 13.05.2019 року.

Такі висновки суду не суперечать і висновкам експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи про накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивачки.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду про невідповідність вимог позивача щодо визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №300 від 21.07.2004 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.12.2004 року, виданого ОСОБА_2 .

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо належної їй на праві приватної власності земельної ділянки шляхом визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 300 від 21 липня 2004 року та державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачки, то такі підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Причиною звернення позивачки із позовом в цій частині є факт накладення земельної ділянки відповідачки на належну їй земельну ділянку та порушення відповідачкою прав позивачки самовільною забудовою її земельної ділянки.

Апеляційний суд враховує те, що заявлені позовні вимоги до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є похідними від вимог про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку відповідачки та недійсним рішення органу місцевого самоврядування та встановлення обставин в ході вирішення таких вимог.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом.

Наведений висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 911/714/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/1413/19 та від 26 серпня 2021 року у справі № 924/949/20.

Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі № 910/21404/17.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 (попередній власник земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ) ще у 2000 році набула у визначений законом спосіб та в порядку права власності на зазначену земельну ділянку площею 0,0448 га, що підтверджується відповідними державним актом, виданими повноважним органом 22 березня 2000 року. Вказаний державний акт був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Пунктами 2 та 10 Розділу VIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

За приписами статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (в редакції на час набуття позивачем права власності на будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Аналізуючи зміст статті 120 ЗК України можна дійти висновку, що в ній закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За загальним правилом особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (пункт 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України).

Тобто, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. На земельну ділянку, що перевищує визначені статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України розміри, право власності або право користування виникає на загальних підставах та у порядку, визначених чинним законодавством.

Отже набуття нерухомої речі у власність підтверджується відповідною державною реєстрацією.

У 2016 році технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) внесено до державного земельного кадастру та присвоєно земельній ділянці по АДРЕСА_1 кадастровий номер :03:004:0329.

Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано на ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 01.07.2016 року.

З огляду на викладене, земельна ділянка позивача сформована та внесена до бази даних реєстрації речових прав.

У 2019 році позивачка зверталася у відділ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки ОСОБА_2 , на що отримала відповідь, що паркан, який огороджує земельну ділянку відповідачки, частково розміщений на належній позивачці земельній ділянці. Додатково встановлено, що земельна ділянка, належна відповідачці, накладається на земельну ділянку позивачки.

Вказана обставина свідчить про те, що відповідачка фактично використовує належну позивачці земельну ділянку площею 9 кв.м, оскільки в позивачки не має доступу до крайньої точки 3, що, в свою чергу, створює перешкоди у здійсненні права власності у повному обсязі та унеможливлює встановити тверду межу у вигляді паркану по межі згідно координат поворотних точок меж земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0329.

Факт взаємного накладення земельних ділянок підтверджений висновком експертного дослідження від № 2241/21-28/1442-1446/22-28/11381/22-49 від 14 травня 2022 року та висновком експерта за результатами експертизи з питань землеустрою №201/23-28 від10 серпня 2023 року.

У висновку експертного дослідження від 14 травня 2022 року, проведеного Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту, серед іншого вказано про те, що фактичне землекористування земельною ділянкою кадастровий номер :03:004:0329 не відповідає межам, вказаним у технічній документації на дату реєстрації у Державний земельний кадастр належної позивачці земельної ділянки, має місце накладка між земельними ділянками, а саме земельна ділянка відповідачки накладається на земельну ділянку позивачки. Площа даного накладання становить 0,0010 га. Площа земельної ділянки, яку займає самочинно збудована споруда ОСОБА_2 , становить 0,001 га.

Із письмових пояснень, наданих третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, встановлено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подається, зокрема, документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа (ч.4 ст.24 Закону України «Про ДЗК»). Тобто, внесення відомостей до Державного земельного кадастру при реєстрації земельної ділянки здійснюється на основі документації із землеустрою. В той же час, відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій», розробниками документації із землеустрою є фізичні особи-підприємці, які володіють необхідними технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Відповідальність за якість робіт із землеустрою та відповідність технічної документації чинному законодавству, на основі якої вносяться відомості до Державного земельного кадастру, несе розробник документації із землеустрою. У висновку експерта від 14.05.2022 року зазначено, що параметри земельної ділянки із кадастровим номером:03:004:0329, які містяться у технічній документації із землеустрою та поземельній книзі, є ідентичними, а тому державним кадастровим реєстратором не було порушено вимоги чинного законодавства при державній реєстрації вказаної земельної ділянки. В той же час, як згідно листа Головного управління № 0-9-0.31-152/106-21 від 26.08.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0077 перенесена до системи Державного земельного кадастру із Державного реєстру земель в автоматизованому порядку. Відповідно до п.138 Порядку №1051, однією із помилок у Державному реєстрі є помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01 січня 2013 року та відомості про яку були перенесені до Державного земельного кадастру та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань. Порядок виправлення кожного виду помилки передбачений цим же Порядком №1051.

З аналізу наявних матеріалів справи вбачається можлива наявність помилки у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилки, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01 січня 2013 року та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру та помилки у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань. Дані помилки виправляються адміністратором Державного земельного кадастру або сертифікованим інженером-землевпорядником шляхом перерахування координат земельних ділянок з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань, про що повідомляється Державному кадастровому реєстратору, який вносить виправлені відомості до Державного земельного кадастру та складає відповідний протокол (а.с.186-189).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, ОСОБА_1 належить право володіння та користування частиною земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 .

Виправлення помилок в інформації про земельні ділянки покладено законом саме на обох суміжних землекористувачів, відмова одного з них від виправлення помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Враховуючи вищезазначене, виділення частини спірної земельної ділянки у власність іншій особі, зокрема відповідачці ОСОБА_2 , є неправомірним, оскільки державний акт, на підставі якого позивач є власником наданої їй у власність земельної ділянки, є чинним, а також видача державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0077 на ім`я відповідачки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проведена без урахування того, що на той час частина вказаної земельної ділянки не була вільною, так як перебувала у приватній власності ОСОБА_3 (колишній власник земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0329), а тому користування частиною земельної ділянки відповідачкою є неправомірним та порушує права позивачки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до вказаного та зважаючи на те, що цим чиняться перешкоди ОСОБА_1 в користуванні належної їй земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що п. 27 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 300 від 21 липня 2004 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки прощею 0,0270 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд підлягає скасуванню, оскільки вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивачки ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:004:0329, у якої право власності вже існувало раніше (з 2000 року) , що у свою чергу порушує гарантоване Конституцією України право власності.

Відповідно до зазначеного, враховуючи частину першу статті 155 ЗК України, підлягає також скасуванню державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ №032811 від 16.12.2004 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , що державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_2 , виготовлений із порушеннями, порушує її права як землекористувача та власника господарської будівлі, а тому позов в частині визнання його недійсним підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не заслуговують на увагу та зводяться до незгоди із судовим рішенням, тому не приймаються до уваги.

Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки грошових коштів у вигляді втрат позивачки, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням її речі - металевого гаражу в розмірі 17914,75 грн, суд зазначив про недоведеність позивачкою обставини знищення гаражу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що позовні вимоги про стягнення завданих збитків не доведені належними та допустимими доказами, а тому не підлягають до задоволення.

ОСОБА_1 наголошує, що його викрадено чи не передано їй, а відповідач зазначає, що його розібрано.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи не встановлено та позивачкою не доведено належності їй гаражу на праві власності, в матеріалах справи взагалі відсутні докази також і про ринкову вартість зазначеного майна .

З огляду на зазначене встановити дійсну вартість майна на час розгляду справи не можливо.

Отже, за вказаних обставин, передбачених законом підстав для відшкодування відповідачкою ОСОБА_2 вартості матеріальних втрат, які підлягали б відшкодуванню позивачці ОСОБА_1 , не встановлено.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, однак з помилкових мотивів, судове рішення місцевого суду в цій частині підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ружицького Віталія Миколайовича задовольнити.

Скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у здійсненні права власності щодо належної ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 шляхом визнання недійсними та скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 300 від 21 липня 2004 року і державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ №032811 від 16.12.2004, виданого на ім`я ОСОБА_2 та відмови у задоволенні позову про відшкодування шкоди.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо належної ОСОБА_1 на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0433 га кадастровий номер :03:004:0329 шляхом скасування п. 27 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 300 від 21 липня 2004 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки прощею 0,0270 на АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ №032811 від 16.12.2004, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Відмовити з інших підстав, зазначених в мотивувальній частині цієї постанови,у задоволенні позову про відшкодування шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний тест постанови складено 30 жовтня 2023 року.