ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1569/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4090/23 Категорія: 302000000 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.

секретар Новицька Н.О.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2023 року про відмову у відкритті провадження (у складі судді Єщенко О.І.) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою.

Просив встановити факт, що він здійснює постійний сторонній догляд за своїм батьком, інвалідом 2 групи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування вимог заяви зазначав, що від встановлення даного факту залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України від 19.06.2003 №966-IV «Про соціальні послуги», Законом України від 21.10.1993 №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги», Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та інших.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2023 року у відкритті провадження відмовлено, в зв`язку з тим, що законом визначено інший, позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою похилого віку, про встановлення якого просить заявник. Суд вказав, що заявник має право звернутися з відповідною заявою про встановлення факту до відповідних уповноважених органів з дотриманням вимог законодавства та, у разі незгоди з прийнятим рішенням, оскаржити його в судовому порядку.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд в ухвалі посилається на Закон України «Про соціальні послуги», однак, відповідно до даного закону поняття та процедура оформлення постійного догляду, а також факту надання сторонньої допомоги в законі відсутні.

Наголошує на тому, що суд залишив поза увагою ту обставину, що Закони України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» не містять поняття надавач соціальних послуг та відсутні посилання на Закон України «Про соціальні послуги». Натомість, вказані закони породжують юридичні наслідки саме для осіб, зайнятих постійним стороннім доглядом, та ними не встановлено переліку документів, що засвідчують вказаний юридичний факт.

Вказує, що твердження суду щодо визначення законом іншого позасудового порядку встановлення факту здійснення постійного догляду та відповідне право заявника звернутися до уповноважених органів для вирішенняґ даного питання, а у випадку незгоди з рішенням оскаржити його, суперечить положенням ст. 16 ЦПК України, якою передбачено вжиття заходів досудового регулювання за домовленістю між сторонами або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими.

Учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Уманського міськрайонного суду від 11 серпня 2023 рооку постановлена з дотриманням вказаних вимог закону.

Так, відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на статті 293, 315 ЦПК України, заявник просив встановити факт здійснення ним постійного стороннього догляду за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обгрунтування необхідності встановлення даного факту вказував на те, що для нього це має юридичне значення, так як є підставою для отримання соціальних пільг та виплат, а також породжує права та обов`язки, визначені Закономи України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом шостим частини 1 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Пунктом 3 частини 6 статті 13 даного Закону встановлено, що для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону, здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99.

Механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, визначено Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року за №859.

Пунктом 7 цього Порядку визначено, що призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, таких документів: заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі; заява про згоду отримувати соціальні послуги; копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі); висновку лікарської комісії медичного закладу щодо потреби в догляді громадян похилого віку внаслідок когнітивних порушень за формою, затвердженою МОЗ .

Норми чинного законодавства не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду за особою похилого віку, з когнітивними порушеннями або інвалідом. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

З вказаного вбачається, що законодавство передбачає позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду.

У разі невизнання уповноваженими особами Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради права ОСОБА_1 на встановлення відповідного факту, заявник не позбавлений можливості оскаржити їх дії чи бездіяльність у судовому порядку. За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існуватиме у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Встановивши, що дана заява не підлягає розгляду в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги є фактично аналогічними доводам заяви та спростовуються вищенаведеним, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як така що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування якої скаржником не наведено.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2023 року про відмову у відкритті провадження у даній справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст. 389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков