КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/9485/22 Головуючий у І інстанції - Журибеда О.М..
апеляційне провадження №22-ц/824/6392/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

установив:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року (справа №759/13677/13-ц).

За час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу і на час звернення до суду із вказаним позовом донька проживала з позивачем.

Відповідач після розірвання шлюбу допомагав позивачу матеріально утримувати доньку, кожного місяця надавав різні суми коштів на дитину, зокрема протягом останніх років від 2300 грн. до 2500 грн.

Останні три місяці перед зверненням до суду із вказаним позовом відповідач усунувся від утримання доньки, частково після дзвінка позивача перерахував кошти в розмірі 1300 грн. на місяць та в телефонній розмові повідомив, що більшу допомогу надавати не буде.

Окрім цього, зазначає, що після зменшення розміру коштів вдвічі на утримання дочки відповідач перестав спілкуватися та бачитися з донькою, з якою весь час після розірвання шлюбу підтримував відносини.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року, вказаний вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 10 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що після припинення шлюбно-сімейних відносин та розірвання шлюбу між ним та позивачем з 2013 року, він в добровільному порядку оплачує аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 2013 по 2020 роки.

За його заявою підприємство ТОВ «Бердянські ковбаси», на якому він працював відраховувало із заробітної плати аліменти на утримання його доньки.

На день подачі апеляційної скарги, підприємство, на якому ОСОБА_1 працював перебуває на тимчасово окупованій території, тому підтвердити дану обставину відповідною довідкою відділу кадрів ТОВ «Бердянські ковбаси» не має можливості.

Згідно виписки зі свого карткового рахунку, за період з січня 2020 року по жовтень 2022 року, на рахунок позивача, ОСОБА_1 в добровільному порядку кожного місяця направляв аліменти на утримання дочки, згідно яких:

- в період з січня по травень 2020 року в сумі не менше 2000 грн. на місяць;

- в період з червня по грудень 2020 року в сумі не менше 2300 грн. на місяць;

- в період з січня по квітень 2021 року в сумі не менше 2300 грн. на місяць;

- в період з травня по червень 2021 року в сумі не менше 2300 грн. на місяць;

- в період з липня по грудень 2021 року в сумі не менше 2600 грн. на місяць;

- в період з січня по червень 2022 року в сумі не менше 2600 грн. на місяць;

- в період з липня по жовтень 2022 року в сумі не менше 1380 грн. на місяць.

Прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років встановлений з 01 липня 2022 року по 31 листопада 2022 року складає 2744 грн. (50% від 2744,00 =1372,00).

В листопаді-грудні 2022 року ОСОБА_1 також перераховував кошти на картковий банківський рахунок позивача.

Отже, сума сплачуваних ним аліментів, у зв`язку з відсутністю у нього доходів, з липня 2022 року складає 1380 грн., що є не меншою за встановлений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку.

Зазначає, що стосунки з дочкою підтримував та намагається підтримувати далі, вони спілкувались, вона приїздила до відповідача, та могла залишитись на деякий час, для цього в квартирі, де ОСОБА_1 проживає, його дочці була виділена окрема кімната.

Витрати на дитину не обмежувались сплатою аліментів, претензій у позивача до ОСОБА_1 з цього приводу не було.

Після воєнного вторгнення країни агресора на територію України, ОСОБА_1 залишився без роботи та відповідно без доходу.

Зазначає, що перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з втратою роботи та загальною обстановкою в Україні (воєнний стан), він продовжує сплачувати в добровільному порядку на картковий рахунок позивача аліменти щомісяця.

На сьогоднішній день, кошти, з яких ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання доньки є заощадження, зроблені в довоєнний час.

На підтвердження скрутного фінансового положення, ОСОБА_1 надавав суду першої інстанції копії рахунків за оплату комунальних послуг, з яких видно, що рахунки за комунальні послуги ОСОБА_1 не оплачуються, у зв`язку з чим, за період з січня 2022 по жовтень 2022 рік виник борг по оплаті комунальних послуг.

Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів в сумі 3000 грн. на місяць не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, оскільки витрати на дитину стосуються оплати її навчання та проживання в м. Житомир, що не є обов`язковою умовою необхідною для забезпечення життєдіяльності дитини, на сьогоднішній день.

Рішення щодо вибору учбового закладу, розміру оплати навчання, міста в якому буде навчатися донька, приймала безпосередньо позивач, при цьому позивач підписуючи договір про надання освітніх послуг від 01 серпня 2022 року, виходила з дійсних реальних фінансових можливостей, які існували на момент його підписання.

Отже, позивач не обґрунтовує, чому вибір випав саме на цей учбовий заклад, який знаходиться в м. Житомир, чи мала можливість та право його дочка безкоштовно в ньому навчатися (на бюджетній основі), чи надається не місцевим студентам коледжу гуртожиток, та чи розглядала позивач інші подібні учбові заклади, які знаходяться в м. Києві, щодо отримання в них безкоштовної освіти або вартість навчання в яких значно менший за обраний позивачем начальний заклад.

Всі ці обставини пов`язані з навчанням, впливають на суму утримання дитини, а витрати позивача на навчання доньки не обґрунтовують заявлені позивачем суму аліментів в розмірі 3000 грн. на місяць.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року в частині стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. щомісячно та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі, що дорівнює 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що згідно рішення суду від 29 жовтня 2013 року шлюб зареєстрований 24 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , батьками якої записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що дитина проживає разом з матір`ю.

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме інтересам дитини, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання дитини.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

По змісту ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки, у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Право вибору способу стягнення аліментів належить їх стягувачу, тоді як позивач просила суд про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а тому підстави для визначення розміру аліментів у частці від доходу, як про те просить відповідач у апеляційній скарзі, відсутні.

Натомість на відповідача, у разі заперечення ним щодо розміру аліментів, покладається обов`язок, доказування обставин неможливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

Відповідач надав пояснення відносно заборгованості у нього по сплаті комунальних послуг та втрати основного доходу, проте, дані твердження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а відповідно ухилення від сплати комунальних послуг, не позбавляють останнього обов`язку сплачувати аліменти.

Відповідач надав до суду виписку з банківського карткового рахунку, щодо перерахунку позивачу частини грошових коштів на сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини за листопад-грудень 2022 року, проте вона не підтверджує виконання батьком свого обов`язку щодо утримання дитини належним чином та в повному обсязі.

Виходячи з того, що матеріали справи не місять доказів того, що відповідач немає змоги надавати кошти на утримання дитини, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що відповідач має фінансову спроможність сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 серпня 2022 року.

Також варто зазначити, що відповідач є працездатною особою, до суду не надано доказів погіршення стану його здоров`я, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини чи батьків, які б перебували на його утриманні та мали б бути враховані при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Інших доказів неможливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, матеріали справи не містять.

Колегія суддів також виходить з того, що відповідно до положень статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання.

Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу.

У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично.

Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства.

На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити не лише з врахування його трудових доходів.

Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального та процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба