СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20593/21

пр. № 2/759/384/23

27 вересня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача Боголіп Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просила стягнути на її користь з відповідача з 27.08.2021 року у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 22971,37 грн щомісячно та заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку за період з 01.11.2017 року по 01.08.2021 року у розмірі 213 720,55 грн.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що 13.04.1975 року на станції Бахчисарай вона отримала тяжкі тілесні ушкодження внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - тепловозу, який належав ДП "Придніпровська залізниця" у зв`язку з чим визнана інвалідом 2 групи і їй встановлено 90% втрати професійної працездатності.

Рішенням Бахчисарайського районного суду від 15.09.2010 року та рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 15.11.2010 року на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, їй було присуджено з 01.08.2010 року щомісячна компенсація втраченого заробітку в розмірі 3 399,98 грн, а тако стягнуто з державного підприємства "Придніпровська залізниця" на користь неї 9 074,24 грн заборгованості з 01.01.2009 року по 01.08.2010 року по виплаті коштів на відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я, як прямих збитків, щомісячно втраченого заробітку. Враховуючи, що державне підприємство не проводило перерахунок втраченого нею заробітку у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати з 01.10.2010 року по 01.02.2012 року, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по виплаті зазначених сум у розмірі 4 431,15 грн, а також просить визначити щомісячні суми відшкодування втраченого заробітку з 01.01.2012 року в розмірі 4 107,93 грн позовні вимоги встановлені судом раніше рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 26.07.2012 року було задоволено.

За аналогічними вимогами рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 29.07.2013 року було задоволено повністю, стягнуто з державного підприємства з 01.01.2013 року у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 4 391,34 щомісячно та заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку з 01.04.2012 року по 01.04.2013 року в розмірі 2 003,08 грн.

01.12.2015 року в зв`язку з реорганізацією боржника ДП "Придніпровська залізниця" передало усі права та обов`язки ПрАТ "Українська залізниця", ухвалою Дніпровського районного суду від 23.12.2016 року замінено сторону у виконавчому провадженні № 39519710.

08.10.2018 року рішенням Печерського районного суду м.Києва враховуючи, що збільшився розмір мінімальної заробітної плати, її позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 12 251,40 щомісячно та заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку в розмірі 93 376,07 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, визначено починати стягнення 31.10.2017 року, в решті рішення залишено без змін. У рамках виконавчого провадження з відповідача стягнуто заборгованість, а також стягуються щомісячно призначені судом кошти.

Попереднє стягнення з відповідача у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток та заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку здійснюється відповідно до рішення Печерського районного суду м.Києва від 08.10.2018 року та Постанови Київського апеляційного суду м.Києва від 23.10.2020 року виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 3 200,00 грн.

Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021 року устанолено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 000,00 грн. Враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати збільшився у 1,875 рази (6000,00 грн /3200,00 грн = 1,875) сума відшкодування встановлена рішенням суду у розмірі 12251,40 грн підлягає збільшенню (12251,40 грн *1,875 =22 971,37 грн) та з 27.08.2021 року повинна складати 22971,37 грн щомісячно.

В зв`язку з тим, що відповідач здійснював виплату втраченого заробітку у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, з урахуванням мінімальної заробітної плавти в розмірі 3 200,00 грн, а її рівень з 01.01.2018 року законодавством було збільшено, відповідач повинен виплатити їй заборгованість на відшкодування втраченого заробітку з 01.11.2017 року по 27.08.2021 року в сумі 213 720,55 грн, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.09.2021 року матеріали цієї справи передані Святошинському районному суду м.Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року визначеного головуючого суддю Войтенко Ю.В. (а.с. 37-39).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2021 року прийнято до провадження позовну заяву суддею Войтенко Ю.В. (а.с. 40).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року відзив на позовну заяву клопотання про контррозрахунок повернуто без розгляду, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 117-118).

Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с. 132).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 133-134), справу передано судді 13.05.2022 року.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2022 року справу прийнято до провадження суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 135).

22.03.2023 року до суду від представника АТ "Українська залізниця" Боголіп Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, не погоджується в частині донарахування заборгованості за період з 01.11.2017 року по 27.08.2021 року та порядку нарахування щомісячного розміру суми відшкодування шкоди у розмірі 213 720,55 грн. У позовні заяві зазначено, що що розрахунок здійснено за методикою попереднього позову ОСОБА_3 та не потребує повторного доказування між тими самими сторонами, оскільки методику розрахунку вивчено та прийнято рішенням Печерського районного суду м.Києва від 08.10.2018 року та постановою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 року. Аналіз розрахунків суми заборгованості за попереднім позовом за період з 01.12.2013 року по 31.10.2017 року показав неконкретність розрахунків. Зокрема, при визначенні коефіцієнту зміни мінімальної заробітної плати розрахунок проводиться не методом ділення нового її розміру на попередній, тобто послідовним методом, а шляхом ділення нового значення на її розмір на початок розрахункового періоду. Визначений коефіцієнт застосовується до початкового розміру щомісячних виплат, а не до попереднього. Таким чином, у кожному періоді, при зміні рівня мінімальної заробітної плати, визначається різниця у порівнянні з початковим розміром виплат, а не з попереднім, що викривлює розрахунок та штучно завищує його. Застосування коефіцієнту кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати при перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, цілком правомірно та узгоджується з положеннями ст..1208 ЦК України. З урахуванням положень ст.1208 ЦКУ сума заборгованості на відшкодування втраченого заробітку з 01.11.2017 року по 01.08.2021 року становить 92 583,80 грн. Оскільки при розрахунку суми заборгованості має застосовуватись послідовний метод, тобто з врахуванням змін і мінімальної заробітної плати і розміру відшкодування саме до попередніх, до змін, значень цих показників. У наведеному у позовній заяві розрахунку заборгованості за період з 01.11.2017 по 01.08.2021 року також застосовано методику, за якою коефіцієнт зміни мінімальної заробітної плати визначається шляхом ділення нового її розміру не до попереднього, а до її розміру на початок періоду розрахунку, що штучно збільшує суму заборгованості. Так за період з 01.12.2013 по 31.10.2017 року (47 місяців) та при коефіцієнті зміни мінімальної заробітної плати 2, 7899 (на 01.12.2013 року - 1 147,00 грн на 31.10.2017 року - 3 200,00 грн) сума заборгованості на відшкодування втраченого заробітку становила 92 376,07 грн. (зазначено у рішенні Печерського районного суду). За період з 01.11.2017 по 01.08.2021 року (45 місяців) та при коефіцієнті зміни мінімальної заробітної плати 1,875 (на 01.11.2017 року - 3 200,00 грн, на 01.08.21 року - 6 000,00 грн) сума заборгованості на відшкодування втраченого заробітку становить 92 583, 80 грн, заборгованість на відшкодування втраченого заробітку з 01.11.2017 року по 01.08.2021 року у сумі 213 720,55 грн є не обґрунтованою. Вважають обґрунтованою суму заборгованості на відшкодування втраченого заробітку у розмірі 92 583,80 грн.

Також зазначає, що місцем проживання позивача, згідно позовної заяви та наданої копії паспорта, зазначено: « АДРЕСА_1 », тобто фактично вона проживає на території непідконтрольній владі України, однак до позовної заяви не додані докази , що свідчать про реєстрацію перебування на території підконтрольній владі України, відповідно до постанови КМУ від 01.10.2014 №509 (із змінами та доповненнями) «Про облік внутрішньо переміщених осіб», якою затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 204-206).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної республіки Крим від 15.09.2010 року (справа №2-2458/2010), яке було змінено рішенням Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 15.11.2010 року, з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, стягнуто щомісячно втрачений заробіток з 01.08.2010 в розмірі 3399,98 грн та 9 074,24 грн заборгованості з 01.01.2009 року по 01.08.2010 року по виплаті коштів на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, щомісячно втраченого заробітку (а.с. 7-8, 9-11).

Рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної республіки Крим від 26.07.2012 року (справа №103/1947/2012) з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 стягнуто щомісячно з 01.01.2012 року на відшкодування втраченого заробітку 4 107,93 грн та 4 431,15 грн заборгованості за період з 01.10.2010 року по 01.02.2012 року по виплаті грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку (а.с. 12).

Рішенням Бахчисарайського районного суду Автономної республіки Крим від 29.07.2013 року (справа №103/3517/13-ц) з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 стягнуто щомісячно з 01.01.2013 року на відшкодування втраченого заробітку 4 391,34 грн та 2 003,08 грн заборгованості за період з 01.04.2012 року по 01.04.2013 року по виплаті грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку (а.с. 18).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23.12.2016 року замінено сторону у виконавчому провадженні № 39519710 з ДП "Придніпровська залізниця" на ПрАТ "Українська залізниця" (а.с. 19).

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 08.10.2018 року (справа № 757/68487/17-ц) з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, втрачений заробіток у розмірі 12 251,40 грн, заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку за період з 01.12.2013 року по 01.10.2017 року в розмірі 93 376,07 грн (а.с. 20-24).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.10.2020 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 08.10.2018 року в частині стягнення втраченого заробітку в розмірі 12 251,40 грн у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я з 01.10.2017 року змінено, зазначено, що втрачений заробіток у розмірі 12 251,40 грн підлягає стягненню починаючи з 31.10.2018 року (а.с. 27).

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При розгляді справ судами встановлено обов`язок відповідача компенсувати такі витрати на підставі вимог чинного законодавства України, зокрема, положень ст. 1172 ЦК України з урахуванням ст.ст. 1202 ЦК України, 1208 ЦК України.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України).

Згідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст. 1195 ).

Згідно ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Відповідно до ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Приписи частини другої статті 1208 ЦК України спрямовані на забезпечення реального захисту інтересів потерпілої особи, а тому не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такої.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі №476/72/17 (провадження №61-13283св18) зробив висновок, що відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Згідно з частиною другою статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.

Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що узгоджується з положеннями частини другої статті 1208 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2019 року у справі № 676/1570/17 (провадження № 61-25989св18).

Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" з 01.01.2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 723,00 грн.

Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2019 рік" з 01.01.2019 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4173,00 грн.

Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2020 рік" з 01.01.2020 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723,00 грн та з 01.09.2020 року у місячному розмірі 5 000,00 грн.

Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2021 рік" з 01.01.2021 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 000,00 грн.

Врахуючи законодавче збільшення розміру мінімальної заробітної плати у 1,875 рази (6000,00 грн /3200,00 грн = 1,875), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення різниці між збільшеним розміром відшкодування шкоди і призначеним відповідно до рішення Бахчисарайського районного суду Автономної республіки Крим від 29 липня 2013 року (справа №103/3517/13-ц) розміром шкоди, визначивши його в подальшому на рівні 22 971,37 грн (12251,40 грн *1,875 = 22 971,37 грн) з 27.08.2021 року щомісячно.

Крім того, оскільки відповідач здійснював виплату втраченого заробітку у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, з урахуванням мінімальної заробітної плати в розмірі 3 200,00 грн, а її рівень з 01.01.2018 року законодавством було збільшено, у відповідача утворилась заборгованість з відшкодування втраченого заробітку з 01.11.2017 року по 27.08.2021 року в сумі 213 720,55 грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, та вважає його обґрунтованим.

Відповідачем наведені позивачем обставини та розрахунки не спростовані.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 110, 134, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди та стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, з 27.08.2021 року втрачений заробіток у розмірі 22 971 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сімдесят одну) гривню 37 копійок щомісячно.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплати грошових коштів на відшкодування втраченого заробітку за період з 01 листопада 2017 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 213 720 (двісті тринадцять тисяч сімсот двадцять) гривню 55 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , адреса: 03150, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, 5.

Повний текст рішення виготовлено 09.10.2023 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб