ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1326/23 Номер провадження 22-ц/814/3653/23Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар : Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Зогаль Олександра Миколайовича на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 22 лютого 2023 року по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа : ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців чоловікові ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог вказала, що вона проживає у одному будинку із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_1 , який періодично застосовує до неї фізичне насильство. Останній постійно провокує конфліктні ситуації, створює атмосферу постійної психологічної напруги, безпідставно чіпляється до заявниці та її сина, ображає та б`є її, нецензурно висловлюється на її адресу та погрожує.

Заявниця неодноразово зверталася до Полтавського відділу поліції, працівниками якого видавалися тимчасові заборонні приписи, але жодного позитивного результату це не дало, тому вимушена була звернутися до суду з метою видачі обмежувального припису ОСОБА_1 на строк 6 місяців із заборонами щодо:

перебування у місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши кривдника покинути спільне місце проживання із потерпілою;

наближення ближче, ніж на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та переслідування її;

особисто, або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її у будь-який спосіб, спілкуватися із нею;

ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

обмеження спілкування із заявницею ОСОБА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_1 заперечень щодо задоволення заяви суду не надав.

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 22 лютого 2023 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису - задоволено.

Видано обмежувальний припис ОСОБА_1 на строк шість місяців із заборонами щодо:

- перебування у місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов» язавши ОСОБА_1 покинути спільне місце проживання із потерпілою;

- наближення ближче, ніж на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення ближче, ніж на 100 м. до місця перебування ОСОБА_2 та переслідування її;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її;

- у будь-який спосіб спілкуватися із ОСОБА_2 (особисто, шляхом ведення листування, телефонних розмов, контактування через інші засоби зв`язку, спілкування через третіх осіб).

Заінтересована особа ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 оскаржив рішення а апеляційному порядку.

Скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права ,ухвалене за відсутності ОСОБА_1 , тобто останній не мав можливості надати свої заперечення та докази , щодо обставин справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером відповідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.01.2022 року, є інвалідом І групи «Б» по зору з 06.12.2021 року. згідно довідки МСЕК серії 1214В М463170 від 23.12.2021 року відповідно висновку МСЕК - потребує постійного стороннього догляду та супроводження.

ОСОБА_1 з колишньою дружиною ОСОБА_2 розлучені 20.10.2020 року в Шевченківському відділі РАЦС в м. Полтаві.

03.03.2022 року Октябрським районним судом м. Полтава розподілено набуте в шлюбі майно між ним та ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 частині домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 .

Будинок АДРЕСА_1 є єдиним житлом ОСОБА_1 .

Апелянт вказує, що саме ОСОБА_2 часто вчиняє сварки, є ініціатором сварок, вчиняє інші дії, які завдають ОСОБА_1 дискомфорт та додаткові моральні навантаження, окрім цього ОСОБА_2 безпідставно порушує його приватність життя, спокою у кімнаті, якою він самостійно користується по домовленості, що була раніше.

ОСОБА_2 користуючись тим, що він інвалід по зору і потребує сторонньої допомоги здійснює на нього протиправний психологічний тиск, що кожного разу призводить до погіршення стану здоров?я та підвищення артеріального тиску, на відновлення після психологічного тиску погіршення здоров?я ОСОБА_1 також необхідний додатковий час та кошти. Також скаржник зазначає , що ОСОБА_2 здійснювала щодо нього фізичне насилля.

Неодноразово з дати розлучення ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 продати будинок та купити окреме житло, проте згоди в даному питанні сторони не дійшли .

Суд першої інстанції зазначив, що 05.09. 2022 року та 06.02.2023 року було винесено термінові заборонні приписи ОСОБА_1 , але суд першої інстанції не дослідив дані приписи на законність та правомірність їх винесення.

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи по зору, таким чином він не має змоги прочитати припис та поставити підпис, за таких умов при видачі приписів від 05.09.2022 та 06.02.2022 року не дотримано положень п. 10 Порядку 654.

Окрім вищевикладеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має окреме житло за адресою: АДРЕСА_2 , на його утриманні не перебувають інші особи.

Апелянт вказує, що ОСОБА_4 щодня тривалий час перебуває в помешканні ОСОБА_1 , в середньому до 5 год., разом із ОСОБА_2 вчиняє щодо ОСОБА_1 психологічне насилля, періодами, фізичне, такі як штовхання, удари, інші засоби насилля.

Скаржник просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави та ухвалити нове від 22 лютого 2023 року.

Заперечень щодо апеляційної скарги від ОСОБА_2 на адресу суду не надходило.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Встановлено, що заявниця ОСОБА_2 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із своїм колишнім чоловіком ОСОБА_1 та сином.

Заявниця ОСОБА_2 неодноразово зверталася до поліції:

- 05.09.2022 року інспектором СПДН ВП Полтавського РУП старшим лейтенантом поліції Крючковим В.В. винесено терміновий заборонний припис ОСОБА_1 стосовно постраждалої ОСОБА_2 у зв`язку з вчиненням психологічного насильства шляхом висловлювання словесних образ;

- 06.02.2023 року інспектором СПДН ВП Полтавського РУП старшим лейтенантом поліції Крючковим В.В. винесено терміновий заборонний припис ОСОБА_1 стосовно постраждалої ОСОБА_2 у зв`язку з вчиненням психологічного насильства шляхом висловлювання словесних образ та погроз насильством.

06.02.2023 року ОСОБА_2 зверталася до КП Полтавський обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради.

Крім іншого, встановлено , що ОСОБА_1 відповідно до довідки до акта огляду медико-санітарною експертною комісією №483170 , серія 12 ААВ є інвалідом І групи по зору , інвалідність встановлено безстроково.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

З матеріалів справи встановлено, що заява про видачу обмежувального припису підписана заявником ОСОБА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_1 є колишнім чоловіком заявниці ОСОБА_2 , із яким вони проживають за однією адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є інвалідом І групи по зору , інвалідність встановлено безстроково.

Факт звернення заявниці до поліції щодо застосування ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства підтверджений документально, в матеріалах справи наявні термінові заборонні приписи , однак, в матеріалах справи відсутні докази про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вказані діяння.

Окрім того, з пояснень ОСОБА_2 викладених у заяві вбачається , що вона посилається, зокрема на застосування щодо неї фізичного домашнього насилля, проте термінові заборонні приписи містять відомості лише щодо психологічного насилля.

У зв`язку із чим , колегія суддів вважає, що самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання під час сварки (про які вказано в термінових заборонних приписах) , не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає що факт виникнення час від часу конфліктних ситуацій між колишнім подружжям не може бути беззаперечним свіченням вчинення психологічного насильства в сім`ї у розумінні положень статті 173-2 КУпАП та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

А відтак, суд апеляційної інстанції не погоджується із загальною оцінкою судом першої інстанції правовідносин, які склалися між сторонами, висновки суду не підтверджені належними доказами, у зв`язку із чим місцевий суд дійшов хибного висновку про їх достатність для застосування до ОСОБА_1 обмежувального припису з огляду на наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому, доводи апеляційної скарги дають підстави для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду скасувати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 , 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Зогаль Олександра Миколайовича задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 22 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення .

Відмовити ОСОБА_2 у видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов