Справа № 627/627/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2023 смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Бугаєнко І.В.,

за участі секретаря Бондаренко О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Краснокутськ в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника- ОСОБА_2 , заінтересована особа: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій, з урахуванням уточненої заяви, просить суд встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого Мурафською сільською радою 22.09.2005 року, реєстровий номер 218.

Ухвалою судді Краснокутського районного суду Бугаєнко І.В. від 12.07.2023 року, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху та надано термін на усунення недоліків.

14.07.2023 року через систему «Електронний суд» від представника заявника ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків зазначений в ухвалі від 12.07.2023 року та вказано заінтересованою особою Краснокутську селищну раду Богодухівського району Харківської області.

Представник заявника ОСОБА_2 заяву про встановлення факту, що має юридичне значення мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона матиме право за законом заповіла онуці ОСОБА_4 . Заповіт посвідчений Мурафською сільською радою 22.09.2005 року, реєстровий номер 218. Зазначає, що заявник спадщину прийняла шляхом проживання з померлою на момент смерті, про що зазначено у довідці виданій Мурафською сільської ради №11-14/662д від 22.09.2021 року.

Представник заявника зазначає, що при перевірці наданих спадкоємицею документів, нотаріусом було виявлено відсутність документів, що встановлюють родинні відносини заявника ОСОБА_5 з померлою ОСОБА_3 . Та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 на майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють родинні відносини з померлою. При цьому нотаріус не зазначив, що родинні відносини між бабусею та онукою в даному випадку мають бути саме на рівні першого ступеня споріднення, а не іншого, та якою нормою закону встановлена така вимога.

Представник заявка вказує, що під час складання заповіту ОСОБА_6 дійсно вважала заявницю своєю онукою, оскільки їх пов`язувало багато років спільних родинних зв`язків. Вважає, що заявниця є онука ОСОБА_3 , але не прямого споріднення, а троюрідного, так як є донькою племінниці ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 ОСОБА_8 , виданого Пархомівською сільською радою Краснокутського району Харківської області 12.09.1986 року, cвідоцтвом про народження НОМЕР_2 ОСОБА_9 , свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 ОСОБА_9 , довідкою Мурафськоі сільської ради про одруження ОСОБА_10 .

З метою виправлення помилки у заповіті, заявник звернулася до Мурафськоі сільської ради, яка посвідчувала заповіт. Однак, їй було відмовлено обґрунтовуючи тим, що при посвідчені заповіту від імені ОСОБА_3 , вимоги законодавства були виконані, а перед підписанням заповідачем заповіт був ним прочитаний та будь-яких зауважень щодо написання зроблено не було, а тому внести виправлення у заповіт неможливо.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для подальшої реалізації своїх спадкових прав, а тому викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У судове засідання заявник та її представник адвокат Овчаренко І.А. не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява останнього про розгляд справи без їх участі, у порядку письмового провадження, вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання від 28.07.2023 року про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами, проти заяви не заперечують та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

У зв?язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушения, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 6 Частини 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім?ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов?язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб?єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб?єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі N?523/19129/19 (провадження Ne61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі N?214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі N?944/2326/21 (провадження N?61- 3761ск22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження N?14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб?єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з?ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов?язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов?язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз?яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред?явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156с21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно із ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 просила встановити юридичний факт належності ОСОБА_1 заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого Мурафською сільською радою 22.09.2005 року, реєстровий номер 218, зазначивши при цьому мету встановлення такого факту - реалізація своїх спадкових прав.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення юридичного факту в судовому порядку, є вирішення питання оформлення спадщини після ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що матеріали справи містять копію постанови державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області виконуючої обов?язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.12.2021 року, в якій зазначено, що спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заведено. Спадкоємцем за заповітом посвідченим Мурафською сільською радою від 22.09.2005 року N? в реєстрі 218 на все майно померлої є онука ОСОБА_8 , яка спадщину прийняла, шляхом проживання з померлою на момент смерті. Крім неї, спадкоємцем за законом на обов?язкову частку у спадщині є непрацездатний за віком чоловік спадкодавці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спадщину прийняв фактично, разом проживаючи з померлою, та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, на час смерті спадкодавці ОСОБА_3 , був живий її чоловік ОСОБА_11 , який мас право на обов?язкову частку у спадщині, та прийняв спадщину фактично, про що йдеться у вищевказаній постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проте, матеріали не містять відомостей щодо можливого кола спадкоємців після смерті ОСОБА_11 . Відтак, таке коло на тепер є не визначеним, що дає суду підстави стверджувати про наявність спору про право.

Отже, вказане вище виключає розгляд справи в порядку окремого провадження та підтверджує, що існує спір про право, так як заявлені у цій справі заявником вимоги безпосередньо стосуються прав та обов?язків інших осіб.

Таким чином, при розгляді справи судом встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду.

Висновки суду у вказаній справі не суперечать висновкам Верховного Суду, сформованих у постановах про те, що юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самої заявниці за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право, що виключає розгляд справи в порядку окремого провадження.

Аналогічний за змістом висновок щодо встановлення факту викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06,2023 року у справі № 490/1819/22 (провадження № 61-7230св23).

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.

Враховуючи те, що залишення позову без розгляду не суперечить чинному законодавству, оскільки в даній справі не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає, що заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 13, 49, 247, 260, 261, 293, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника- ОСОБА_2 , заінтересована особа: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя: І. В. Бугаєнко