ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 2-4369/07
Провадження № 22-ц/821/1693/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

за участі секретаря Мунтян К. С.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 липня 2023 року про відмову у задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» - адвоката Грищенка Олександра Миколайовича про покладення на відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу, у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником, у складі головуючого судді Демчика Р. В.,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулася до суду із заявою про розподіл судових витрат у справі, якою просило стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2023 року задоволено заяву ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) у справі № 2-4369/07 під час примусового виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 14.11.2007 у справі № 2-4369/07, котре набрало законної сили, та виконавчих листів по справі 2-4369/07, виданих 24.12.2007 на виконання заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 14.11.2007 у справі № 2-4369/07.

Вважає, що судові витрати, понесені заявником на правову допомогу при вирішенні питання про заміну сторони у справі, мають бути відшкодовані солідарно за рахунок боржників.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 липня 2023 року в задоволенні заяви ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що придбаваючи відповідне право вимоги до боржників новий кредитор мав розуміти, що змушений буде вживати додаткових процесуальних заходів із оформлення правонаступництва у процесуальних правовідносинах. У свою чергу боржники не мають засобів впливу на таку ситуацію, а отже покладання на них обов`язку з відшкодування витрат на правову допомогу новому кредитору, що зумовлені вжиттям процесуальних заходів із оформлення переходу права вимоги в рамках процесуальних правовідносин, фактично тягне за собою збільшення розміру грошового зобов`язання боржників у спірних правовідносинах, що суперечить засадам справедливості і розумності.

Суд дійшов висновку, що в даному випадку покладання на боржників відповідальності у вигляді відшкодування правонаступнику кредитора (новому кредитору) витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом судом заяви про заміну сторони (стягувача) у справі № 2-4369/07 є непропорційним процесуальним заходом, який суперечить засадам справедливості і розумності з урахуванням того, що понесення таких витрат зумовлено обставинами, які настали не з вини боржників.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 21.09.2023 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства України, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги заяви про відшкодування судових витрат.

Посилаючись на судову практику вважає, що судові витрати мають відшкодовуватися відповідачем. Суд не врахував Рекомендацію Комітету Міністрів Ради Європи стосовно полегшення доступу до правосуддя у спосіб відшкодування стороною, що програла, судових витрат переможця у спорі.

Зазначає, що суд втрутився у принцип свободи договору між сторонами правовідносин щодо надання правової допомоги в частині визначення розміру гонорару та не навів жодного належного та допустимого обґрунтування та правового твердження, котрі б надавали можливість встановити, допустити, припустити та стверджувати те, що вказана заява не підлягає задоволенню.

Вказує, що суд надмірно формально застосував процесуальні норми щодо відшкодування судових витрат. Позиція суду є недобросовісною, необґрунтованою та суперечливою, адже не враховує, що саме боржники допустили невиконання кредитних зобов`язань та судового рішення про стягнення боргу, що обумовило вступ у справу нового кредитора. Суд мав застосувати аналогію права та аналогію закону за відсутності правового регулювання.

Суд в порушення приписів ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. ст. 55, 452 ЦПК України не вказав та не послався на законодавчу обґрунтовану можливість здійснити процесуальну заміну сторони у справі та у виконавчому провадженні, без звернення до суду із відповідною заявою.

Вважає, що розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи, а вимога про їх стягнення є законною, правомірною та обґрунтованою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2007 у справі №2-4369/07 задоволено позовні вимоги КС«ФЕДЕРАЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором: розірвано договір кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007, який укладено між КС «ФЕДЕРАЦІЯ» та ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь КС «ФЕДЕРАЦІЯ» борг за договорами кредиту та договором поруки у сумі 2747,46 грн; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь КС «ФЕДЕРАЦІЯ» судові витрати у сумі 81 грн.

На виконання вищезазначеного рішення 24.12.2007 Придніпровським районним судом м. Черкаси видано відповідні виконавчі листи.

09.03.2023 між КС «ФЕДЕРАЦІЯ» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» укладено договір № 09-03-2023/4 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості, відповідно до умов якого метою даного Договору є оформлення результатів купівлі-продажу майнових прав банкрута КС «ФЕДЕРАЦІЯ» на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № BRD001-UA-236 від 27.02.2023 (оператор, через електронний майданчик якого Покупцем подано пропозицію ТОВ «Е-Тендер» (п.п. 1.1Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає Покупцю, а Покупець придбаває (набуває) права солідарної вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що іменуються надалі Боржники, щодо виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 2828,46 грн, набутих Продавцем та належних останньому на підставі договору кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007, договору поруки № АЦ-00254-П від 15.01.2007 та заочного рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.11.2007 по справі №2-4349/07, котре набрало законної сили, та існує (винесене) у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржниками грошового зобов`язання на підставі договору кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007, договору поруки № АЦ-00254-П від 15.01.2007.

Відповідно до з п.п. 1.3., 1.7. Договору на умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону № BRD001-UA-236 від 27.02.2023, Продавець зобов`язується передати Покупцю, за відповідним актом право вимоги до Боржника (дебіторська заборгованість) на підставі договору кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007, договору поруки № АЦ-00254-П від 15.01.2007 та заочного рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.11.2007 по справі № 2-4349/07, котре набрало законної сили, та існує (винесене) у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржниками грошового зобов`язання на підставі договору кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007 та договору поруки № АЦ-00254-П від 15.01.2007 на суму 2828,46 грн.

За результатами укладення/підписання даного Договору, Покупець наділяється всіма правами Продавця, що випливають із договору кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007, договору поруки № АЦ-00254-П від 15.01.2007 та заочного рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 14.11.2007 по справі № 2-4349/07, котре набрало законної сили, а також у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржниками грошового зобов`язання на підставі договору кредиту № АЦ-00254 від 15.01.2007, договору поруки № АЦ-00254-П від 15.01.2007, та заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2007 по справі № 2-4349/07, котре набрало законної сили.

Відповідно до акту приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги) згідно з договором № 09-03-2023/2 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 09.03.2023, КС «ФЕДЕРАЦІЯ» передано ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обумовленого зобов`язання. При цьому, відсутня інформація про передачу до ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» оригіналів виконавчих листів.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2023 задоволено заяву ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну стягувача КС «Федерація» на правонаступника.

Замінено стягувача - КС «Федерація» у виконавчих листах Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-4369/07 з виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2007 року у справі № 2-4369/07 про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КС «Федерація» заборгованості за Кредитним договором № АЦ-00254 від 15.01.2007, - на його правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

При розгляді цієї заяви ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» понесено судові витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн, які Товариство просило солідарно відшкодувати згідно заяви від 18.07.2023, вимоги якої відхилено оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування заявнику понесених при розгляді заяви про заміну сторони справи витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 даної статті зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що судові витрати, пов`язані, зокрема, з наданням правової допомоги, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України зобов`язує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Крім того, окремий порядок вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження регламентується положеннями ст. 442 ЦПК України, яка не передбачає відшкодування учасникам судового розгляду судових витрат при прийнятті судового рішення по суті вказаного питання.

Також цих питань не регламентує і ст. 55 ЦПК України щодо залучення до участі у справі правонаступника сторони.

Саме вказані норми процесуального права були покладені в основу вимог ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» щодо заміни сторони у справі та висновків суду в ухвалі від 07.07.2023, якою вимоги Товариства задоволено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний здійснювати свої повноваження виключно на підставі, в межах та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Питання розподілу судових витрат в межах цивільного судочинства врегульовано вищенаведеними приписами ЦПК України.

Так за змістом ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу, питання про можливість розподілу яких порушує заявник, визначається через пов`язаність з розглядом справи.

Загальне правило про порядок розподілу таких витрат, приведене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пов`язує такий розподіл з результатами розгляду позовних вимог, тобто вирішення справи по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Стаття 142 ЦПК України передбачає спеціальні застереження щодо можливості розподілу судових витрат у разі завершення провадження ухвалою суду про його закриття чи залишення позову без розгляду; спеціальний припис відносно розподілу судових витрат при постановленні ухвали суду передбачено і ст. 452 ЦПК України відносно результатів розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного/приватного виконавця при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень.

Оскільки, як вказувалося вище, ні норми ст. 55 ні норми ст. 442 ЦПК України, які були застосовані судом при розгляді заяви товариства про заміну сторони у справі (на відміну від згадуваних положень ст. ст. 142, 452 ЦПК України), не містять окремого порядку розподілу судових витрат при вирішенні вказаних процесуальних питань, суд першої інстанції правомірно відмовив заявнику у відшкодуванні за рахунок протилежної сторони понесених витрат на правову допомогу при вирішенні питання про заміну сторони у справі після ухвалення рішення суду по суті спору.

Відтак до правовідносин у справі щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу при вирішенні питання про заміну сторони у справі після вирішення спору по суті норми ст. 141 ЦПК України, на які вказав заявник, застосовані бути не можуть.

Апеляційний суд наголошує, що положення ЦПК України не містять спеціальної норми, яка б передбачала покладення судових витрат на сторону (позивача чи відповідача) у разі заміни сторони у виконавчому провадженні на стадії виконання рішення суду.

Заміна сторони стягувача обумовлюється виключно вчиненням відповідного правочину між первісним та новим кредитором щодо передачі права вимоги, що не пов`язується з жодними діями відповідача, які б стосувалися безпосередньо нового кредитора. З огляду на це, намагання останнього покласти на відповідача необов`язкові та невідворотні витрати за відсутності відповідної процесуальної підстави їх розподілу фактично перетворює такі витрати на позадоговірну штрафну санкцію для боржника за вчинену без його участі цесію. Про це вірно зазначив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заяви у справі.

Зважаючи на основні засади цивільного судочинства, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, відсутність правової норми, яка б передбачала порядок розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу) у разі звернення особи із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, або сторони у справі та прийняття за результатами розгляду відповідного судового рішення, покладення таких витрат на іншу сторону - відповідача призведе до порушення основних засад судочинства.

У аспекті викладеного вище, посилання скаржника на те, що позиція суду не враховує, що саме боржник допустив невиконання кредитних зобов`язань та судового рішення про стягнення боргу, що обумовило вступ у справу нового кредитора, є безпідставним, оскільки спір щодо кредитних зобов`язань боржника при вирішенні питання про заміну сторони у справі правонаступником не вирішувався та щодо зазначених правовідносин кредитора та боржника суд висновків не робив.

Відтак, висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі, є вірними.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що згідно постанови ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, а також інших правових висновків ВС від 04.06.2019 у справі № 910/21516/17, від 24.07.2018 у справі № 918/560/16, від 06.03.2019 у справі № 910/15357/17, від 03.05.2019 у справі № 910/10911/18, від 20.11.2020 у справі № 910/4783/19, від 25.06.2019 у справі № 904/66/18 та ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, судові витрати мають відшкодовуватися відповідачем. Жодне із зазначених рішень ВС та ВП ВС не містить висновку про можливість покладення при вирішення процесуального питання про заміну сторони у справі судових витрат особи, яка ініціювала розгляд такого питання, на інших учасників справи.

Крім того, колегія суддів критично оцінює посилання скаржника у справі на Рекомендацію Комітету Міністрів Ради Європи стосовно полегшення доступу до правосуддя у спосіб відшкодування стороною, що програла, судових витрат переможця у спорі, адже при розгляді заяви про заміну сторони у справі, як у даному випадку, судовий спір не вирішувався, а встановлювалася обґрунтованість вимог заявника щодо вступу у справу як нового позивача (кредитора, що придбав права вимоги до боржника).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд втрутився у принцип свободи договору між сторонами правовідносин щодо надання правової допомоги в частині визначення розміру гонорару, апеляційний суд вважає необґрунтованими, адже жодних висновків щодо розміру гонорару адвоката заявника оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суд не навів жодного обґрунтування, чому саме витрати заявника не можуть бути відшкодовані та надмірно формально застосував процесуальні норми щодо відшкодування судових витрат, оскільки їх повністю спростовано мотивувальною частиною оскаржуваної ухвали, в якій надано оцінку всім доводам заявника у справі та зазначено належні та достатні мотиви їх відхилення.

Доводи скаржника про те, що суд мав застосувати аналогію права та аналогію закону слід оцінити критично, оскільки, з урахуванням такої засади цивільного судочинства, як відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), право на відшкодування має сторона, яка отримала рішення про перемогу у спорі з протилежною стороною, а в даному випадку боржник не має невирішеного спору із заявником, який ініціює свій вступ у справу, як правонаступник кредитора.

На ряду з цим, доводи скаржника про те, що суд в порушення приписів ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. ст. 55, 452 ЦПК України не вказав, як могла бути замінена сторона у справі без звернення до суду, а також про те, що розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи, не свідчать про помилковість ухвали суду першої інстанції та про наявність у боржника обов`язку відшкодовувати судові витрати особи, яка порушувала перед судом питання про вступ у справу, як правонаступник позивача.

Інших доводів щодо помилковості висновків суду першої інстанції в цій справі подана апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах чинного законодавства, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини даної справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає, а тому апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 28 липня 2023 про відмову у задоволенні заяви представника товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» - адвоката Грищенка Олександра Миколайовича про покладення на відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу, у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена з підстав та на умовах, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко