Головуючий у І інстанції Яровенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 1930 році.

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що він є правнуком по батьківській лінії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Чоловіком її був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Під час шлюбу у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який є онуком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На даний час у заявника виникла необхідність встановлення факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 1930 році, для родових відносин, оскільки свідоцтво про одруження було втрачено. Встановлення даного факту потрібно заявнику для формування генеалогічного древа, з метою встановлення родинних відносин та для подальшого звернення як правнука репресованих родичів ОСОБА_6 (бабусі) в архіви СБУ, а також до державних архівів для відновлення свого роду по лінії Нечипоренко.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, заявник ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заяви.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, заявник посилається на те, що ним суду були надані всі наявні у нього документи.

Вказує, що встановлення даного факту потрібно заявнику для формування генеалогічного древа, з метою встановлення родинних відносин та для подальшого звернення як правнука репресованих родичів ОСОБА_6 (бабусі) в архіви СБУ, а також до державних архівів для відновлення свого роду по лінії ОСОБА_6 . Тобто встановлення даного факту породжує виникнення права у заявника, а саме права на звернення в архіви СБУ, а також до державних архівів.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мустіпан О.В. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції зАрхівної довідки з Державного архіву Сумської області від 03.03.2020 року № Тз-22 встановлено, що у метричній книзі для запису народжених, одружених, померлих парафіян Всіхсвятської православної церкви села Вири Сумського повіту Харківської губернії за 1910 рік в частині першій про народжених під № 7 (жіноча стать) значиться народженою ОСОБА_7 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_8 , дата хрещення - ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.3).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4-5).

З Архівної довідки з Державного архіву Сумської області від 17.07.2019 року № Тз-132 вбачається, що у метричній книзі для запису народжених, одружених, померлих парафіян Всіхсвятської православної церкви села Вири Сумського повіту Харківської губернії за 1902 рік у частині другій про одружених під № 19 значиться запис про шлюб: наречений - селянин села Вири ОСОБА_9 , православного віросповідання, перший шлюб, вік - 25 років; наречена - селянка села Вири ОСОБА_10 , православного віросповідання, перший шлюб, вік 22 роки. Дата одруження - 30 січня 1902 року (а.с.6).

З Архівної довідки з Державного архіву Сумської області від 03.03.2020 року № Тз-23 встановлено, що у метричній книзі для запису народжених, одружених, померлих парафіян Всіхсвятської православної церкви села Вири Сумського повіту Харківської губернії за 1910 рік в частині першій про народжених під № 56 (чоловіча стать) значиться народженим ОСОБА_11 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_9 , дата хрещення - 6 травня 1910 року (а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, сформованого 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8-9).

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_4 , про що в книзі записів актів громадянського стану зроблений відповідний запис № 71 від 23.10.1933 року, його батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.10).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованого 29.07.2019 року, ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , його батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (а.с.14-15).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованого 29 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_12 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_14 (а.с.16-17).

З листа Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17 листопада 2020 року № 2634/20.6-20 встановлено, що за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , не виявлено (а.с.21-22).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з її недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Окрім того, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що заявником суду не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому у 1930 році шлюбі, при цьому судом вірно зазначено, що надані заявником документи підтверджують лише ту обставину, що вказані особи мали спільного сина ОСОБА_4 , що однак не свідчить про реєстрацію між ними шлюбу.

Таким чином, враховуючи ненадання заявником доказів на підтвердження факту, який він просив встановити у судовому порядку, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви.

Крім того, звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 зазначив, що встановлення даного факту необхідно йому для формування генеалогічного древа, з метою встановлення родинних відносин та для подальшого звернення як правнука репресованих родичів ОСОБА_6 (бабусі) в архіви СБУ, а також до державних архівів для відновлення свого роду по лінії ОСОБА_6 .

Тобто, з наведеного вбачається, що правильним є і висновок суду про те, що заявник звернувся до суду за встановленням юридичного факту, який не породжує юридичних наслідків, якщо слідувати зазначеній ним у заяві меті, а тому, такий факт не підлягає встановленню, оскільки від нього не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що Дніпровський районний суд міста Києва, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції заяви ОСОБА_5 , у якій він зазначив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є його дідусем і бабусею, і вони були одружені (а.с.43), не спростовують обгрунтованості висновків суду про недоведеність заяви ОСОБА_1 , оскільки заява виконана у простій письмовій формі, без посвідчення підпису заявника ОСОБА_5 , зміст заяви у судовому засіданні ОСОБА_5 не підтверджено, відтак ця заява є недопустимим доказом на підтвердження обставин, на які посилається заявник ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог.

Інші доводи апеляційної скарги заявника не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди заявниказ висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності вимог ОСОБА_1 обґрунтовано відмовлено у задоволенні його заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Дніпровським районним судом міста Києва рішення від 28 червня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: