КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №465/6360/21 Головуючий у І інстанції - Ольшевська І.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/5158/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -

установив:

У серпні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Франківського районного суду м. Львова із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року у справі №2-868/11 задоволені позовні вимоги АТ «Універсал Банк» та стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 75975,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2011 року становить 603624,79 грн.

У подальшому позивачем були отримані виконавчі документи за вказаним рішенням.

На час звернення до суду із даним позовом, рішення суду не виконано, тому на підставі ст. 625 ЦК України нараховано за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року 3% річних, які складають 3544,10 доларів США.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користь вказану суму 3% річних.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2021 року, матеріали справи за даним позовом передано для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 3544,10 доларів США, що станом на 16 серпня 2022 року згідно офіційного курсу НБУ становить 129607,74 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що дійсно 01 лютого 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення в справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №004-2008-154 від 01 лютого 2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Проте, сторони не приступили до виконання даного рішення, натомість уклавши 21 грудня 2011 року Додаткову угоду б/н до Кредитного договору №004-2008-154 від 01 лютого 2008 року, відповідно до умов якої погодили внести зміни до Договору та викласти його текст в новій редакції.

Позивач підписавши дану Додаткову Угоду від 21 грудня 2011 року вирішив не приймати кошти від Боржника та узгодив із Позичальником інші умови виконання рішення суду, які були необхідними на його розсуд.

Згідно тексту Додаткової Угоди від 21 грудня 2011 року сторонами було досягнуто домовленості щодо нових строків/термінів виконання зобов`язання, умови його виконання.

Таким чином, сторони повернулися до добровільного виконання зобов`язання, а необхідність в примусовому виконанні рішення суду відпала.

Скаржник вважає, що позивач не вправі вимагати сплати 3% річних, за невиконання рішення суду, оскільки Банк самостійно змінив спосіб його виконання, уклавши Додаткову Угоду після винесення рішення у справі.

Окрім цього, Скаржник після підписання Додаткової Угоди від 21 грудня 2011 року не отримував від позивача жодних претензій пов`язаних із невиконанням заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року.

Також зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Він є спадкоємцем першої черги, а також поручителем одночасно.

Звертає увагу на те, що оскільки позичальник померла ще в 2012 році то нараховані зобов`язання за 2018-2021 рік фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати ОСОБА_1 .

Крім цього, на ОСОБА_1 як на поручителя не може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язань за кредитним договором після смерті боржника, і він не може нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних відмовити повністю.

На вказану апеляційну скаргу від АТ «Універсал Банк» надійшов відзив, обґрунтований тим, що через неналежне виконання боржником умов Кредитного договору, Банк був змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості та заочним рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 75975,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2011 року становить 603624,79 грн.

В подальшому банком було отримано виконавці документи за вищевказаним рішенням суду.

Зазначає, що на час подачі даного відзиву, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року не виконано.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема й для відповідача ОСОБА_1 та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Зауважило також, що за умовами кредитного договору та згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року зобов`язання мало виконуватись саме в доларах США, а відтак обчислення 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання має здійснюватися саме в доларах США.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року у справі №2-868/11 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволені та стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором 75975,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2011 року становить 603624,79 грн., у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №004-2008-154 від 01 лютого 2008 року в розмірі 75975,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2011 року становить 603624,79 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 75,20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , встановлено способом реалізації предмета іпотеки квартири - шляхом надання ПАТ «Універсал-Банк» продажу квартири як предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві за ціною, визначеною відповідно до ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» з подальшим направленням коштів, отриманих від реалізації для погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк», виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 , стягнуто солідарно з відповідачів судовий збір.

З огляду на те, що вказане рішення суду належним чином не виконано відповідачами, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував на залишок заборгованості в сумі 39342,98 доларів США, 3% річних за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року, яка згідно розрахунку склала 3544,10 доларів США.

Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 3544,10 доларів США, що станом на 16 серпня 2022 року згідно офіційного курсу НБУ (36,57) становить 129607,74 грн.

Контррозрахунку суми 3% річних відповідач суду не надав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань.

По справі встановлено, що у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року у справі №2-868/11.

Позивач шляхом подання даного позову пред`явив вимогу в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України про сплату 3% річних за період невиконання рішення 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року (на залишок заборгованості 39342,98 доларів США).

Зволікання відповідача з виконанням рішення суду призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього за рішенням суду, та інших втрат, а, отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року у справі №361/7939/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання.

Посилання відповідача на укладення між сторонами додаткової угоди б/н до кредитного договору, не впливає на правильність висновків суду про задоволення позову.

За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року та у зв`язку із залишенням цього рішення без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба