РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/11856/23

Провадження №: 2/755/5620/23

"13" жовтня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назарової І.В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

представник позивача - адвокат Хмарук Н.І.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Іващенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . Від стосунків з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина ОСОБА_3 . Дитина проживає із позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання дитини не надає, незважаючи на неодноразові звернення позивача. Оскільки дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який одна позивачка не може забезпечити своїй дитині, при цьому, на думку позивача, відповідач є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в ТОВ «Укрспецсистемс» та має постійний дохід. Також позивач вказувала, що відповідач інших осіб на утриманні дітей не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти.

Враховуючи викладене, позивач змушена звернутись до суду та просити стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення із позовною заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття.

14.08.2023 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

22.08.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

13 вересня 2023 року (вх.№ 45182) відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову зазначав, що викладені позивачкою у позовній обставини є неправдивими, оскільки насправді він регулярно та добровільно виконує свій обов`язок по матеріальній допомозі власній дитині, а саме: перераховує кошти на утримання своєї доньки на банківську картку, яка належить позивачці. Загалом за сім місяців 2023 року він перерахував доньці 43 000,00 грн., що в середньому складає 6 000,00 грн. на місяць. Вказаний обов`язок буде виконувати і надалі. Заперечував проти тверджень позивачки про його місце роботи у ТОВ «Укрспецсистемс», оскільки він там вже не працює, та з доходів отримує лише пенсію за віком, розмір якої складає 8 400 грн. Свій дохід він витрачає на щоденні потреби, комунальні платежі, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів харчування та медикаментів, Крім того, вказував, що він живе з мамою - ОСОБА_4 віком 83 роки та повинен піклуватись про неї.

11 жовтня 2023 року (вх.№50867) представник позивача - адвокат Хмарук Н.І. подала до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якого заперечувала щодо тверджень відповідача про регулярність виконання останнім обов`язку щодо утримання дитини, посилаючись на те, що протягом серпня та вересня 2023 року відповідач перерахував кошти на утримання дитини нижче мінімального гарантованого розміру аліментів на місяць, тим самим довів, що він неналежно виконує свої батьківські обов`язки перед дитиною. Сторона позивача вважала такими, що не заслуговують на увагу твердження відповідача про відсутність у нього доходу в ТОВ «Укрспецсистемс», оскільки відповідач був звільнений за угодою сторін на підставі ч. 1 ст.36 КЗпП України, тобто таке звільнення відбулось на добровільних засадах. Такими, що не заслуговують на увагу сторона позивача вважала твердження відповідача, що він проживає з мамою та повинен піклуватися про неї, оскільки ніяких письмових доказів на підтвердження цього відповідач не надав, та, окрім того, заперечення сплачувати аліменти на дитину не може ґрунтуватися на фактах піклування про матір, яка отримує пенсію. На думку сторони позивача, відповідач не підтвердив жодним доказом факт проживання доньки разом з ним за місцем реєстрації дитини, оскільки фактично дитина проживає з матір`ю.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачка додатково пояснила та підтвердила, що дійсно, обґрунтовуючи позовні вимоги, вона не достатньо вірно повідомила всі обставини. Зокрема, позивачка підтвердила, що дійсно до 2023 року вона, відповідач та їхня спільна дитина проживали за місцем реєстрації відповідача. У подальшому вона з донькою переїхала проживати до квартири за своїм місцем реєстрації. Позивач підтвердила, що відповідач дійсно щомісячно перераховував кошти на поточний банківський рахунок дитини. Вказаний рахунок позивач, як законний представник, відкрила дитині в АТ «Універсалбанк», однак за правилами банку та договору контролювати витрати дитиною коштів та їх розподіл вона не може, що стало її непокоїти. До прикладу, це пов`язано з тим, що дитина без її дозволу може витрачати кошти на харчування в «МакДональдсі» замість того, щоб правильно та корисно похарчуватись вдома, використовує кошти на непотрібні речі. Позивач вважає, що, якщо аліменти з відповідача будуть стягуватись за рішенням суду, то таким чином вона, як мати дитини, зможе отримувати ці кошти особисто та витрачати їх для забезпечення належного рівня життя своєї дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач категорично наполягав на тому, що у позивачки відсутні підстави звернення з даним позовом до суду, оскільки він добровільно утримує дитину, перераховує кошти на її потреби, додатково купує одяг, любить доньку та постійно спілкується з нею, тому для нього буде соромом та приниженням, якщо аліменти з нього будуть стягуватись примусово за рішенням суду, вважав це неприпустимим та таким, що ганьбить його як батька.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 2009 року проживали разом, як чоловік і жінка, у незареєстрованому шлюбі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06 серпня 2009 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 від 18.07.2023 року. (а.с.9, 14-16).

Неповнолітня дитина разом з батьком - відповідачем по справі зареєстрована за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією про зареєстроване місце проживання, отриманою на запит суду. (а.с.20-21)

Згідно Акту, складеного сусідами позивачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підписи яких засвідчені начальником ЖЕД №409, останні підтвердили, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та її донька ОСОБА_3 проживає разом з мамою без реєстрації за даною адресою. (а.с.13)

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідача звільнено за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗПпП України на підстав наказу №282-К від 28.07.2023.

Згідно даних пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 (Серія НОМЕР_8), виданого 10.05.2023 року Пенсійним фондом України, відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером за віком.

Як убачається зі складеної 03.09.2023 року представником АТ КБ «Приватбанк» Виписки (окремі операції) по картці/рахунку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC6 від 15.12.2015 року, за період 01.01.2023 - 01.09.2023 відповідач ОСОБА_2 здійснював транзакції - переказ зі своєї картки на картку НОМЕР_6 JSC UNIVERSAL BANK, загальна сума якого складає 43 746,00 грн.

Отже, виходячи із загальної суми матеріальної допомоги, яку відповідач добровільно перераховував своїй доньці у період з 01.01.2023 по 01.09.2023, який дорівнює 8 місяцям, можна дійти висновку, що розмір щомісячної допомоги відповідача на утримання доньки складає 5 468,25 грн. (43 746,00 грн. : 8 міс. = 5 468,25 грн.).

У судовому засіданні позивачка не заперечувала того факту, що відповідач бере участь в утриманні доньки у добровільному порядку, однак вважала, що такий розмір грошової допомоги, порядок та регулярність її сплати не в достатній мірі забезпечує належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Положеннями частини другої статті 51Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості ( договору) між батьками про сплату аліментів.

Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 70 СК України розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме з того, що на момент звернення позивача до суду дитина проживає разом з матір`ю, проти чого не заперечував у судовому засіданні відповідач, а отже перебуває на її утриманні, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 є особою непрацездатного віку, доказів про наявність встановлених відповідачу медичних протипоказань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Доказів на підтвердження розміру доходів відповідача надано не було. Так само, як і не було надано доказів про наявність на утриманні відповідача його матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитини, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак в добровільному порядку відповідач не в достатньому розмірі надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, суд, враховуючи матеріальне становище сторін, вважає, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та її гармонійного розвитку.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача починаючи з 11 серпня 2023 року.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також позивач у судовому засіданні просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу (правову допомогу) у розмірі 3 500 грн.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості.

Позивачем надано договір № 72 від 05.10.2023 року укладений з адвокатом Хмарук Наталією Іванівною, предметом якого є надання правничої (правової) допомоги в справі №755/11856/23 про стягнення аліментів, що включає: аналіз документів клієнта; надання усних та письмових консультацій; складання та подання від імені клієнта до Дніпровського районного суду м. Києва відповіді на відзив; клопотання, заяви, тощо; участь від імені клієнта в судових засіданнях. Окрім того, позивачем надано рахунок №01 від 05.10.2023 року на оплату послуги зі складання та подання до Дніпровського районного суду м. Києва відповіді на відзив у справі №755/11856/23 на суму 2 000,00 грн., складний адвокатом Хмарук Н.І.; квитанцію до платіжної інструкції №14 від 05.10.2023 року на переказ платником ОСОБА_1 готівки у сумі 2 000,00 грн. на рахунок отримувача адвоката Хмарук Н.І.; рахунок №02 від 10.10.2023 року на оплату послуги: участь адвоката в судовому засіданні 11.10.2023 р. у справі №755/11856/23 на суму 1 500,00 грн., складний адвокатом Хмарук Н.І.; квитанцію до платіжної інструкції №0.0..1 від 10.10.2023 року на переказ платником ОСОБА_1 готівки у сумі 1 500,00 грн. на рахунок отримувача адвоката Хмарук Н.І.

Надавши оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу (правову) допомогу, а також ураховуючи критерій складності справи, задоволення позовних вимог, обсяг виконаних робіт, досвід адвоката, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру в сумі 1 073 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 150, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України, ст .ст. 2, 4, 7, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 274-279, 280, 284, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 18 жовтня 2023 року.

С у д д я: