Провадження № 2/127/4140/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2023 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Жмудь О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції рф про стягнення майнової та моральної шкоди завданої агресією проти України, -
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції рф про стягнення майнової та моральної шкоди завданої агресією проти України.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.
Однак, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме позовна заява не містить зазначення:
- ціни позову, визначеної відповідно до положень статті 176 ЦПК України;
- обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються;
- змісту позовних вимог, а саме конкретного способу захисту прав або інтересів, передбаченого законом, або іншого способу захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, оскільки у позовних вимогах позивач не зазначив на чию користь необхідно стягнути з відповідача майнову та моральну шкоду;
- доказів, на підтвердження обставин викладених в позовній заяві, а саме що позивач зареєстрований у смт. Завалля Голованівського району.
Процедура визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії РФ, починаючи з 19.02.2014, встановлена Порядком визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії РФ, затвердженим постановою КМУ № 326 від 20.03.2022 (в редакції постанови КМУ № 951 від 22.07.2022).
Визначення шкоди та збитків здійснюється окремо, зокрема за напрямом втрати надр - напрям, що включає втрати надр, завдані самовільним їх користуванням. Основні показники, які оцінюються: обсяг самовільного, зокрема незаконного, користування надрами; збитки, завдані внаслідок самовільного користування надрами.
Визначення збитків від самовільного, зокрема незаконного, користування надрами здійснюється відповідно до методики, затвердженої наказом Міндовкілля за поданням Держгеонадр за погодженням з Мінреінтеграції.
Відповідальними за визначення збитків за наведеним показником є Держгеонадра.
Однак, позивач обґрунтований розрахунок завданої йому матеріальної шкоди з дотриманням вимог зазначених вище нормативно-правових актів у позовній заяві не зазначив.
При цьому, загальновідомим є факт, що у зв`язку з самовільним користування надрами заподіюються збитки у частині: 1) втрати вартості корисної копалини; 2) неотримання (недоотримання) коштів рентної плати за користування надрами та інших обов`язкових платежів до державного та місцевих бюджетів; 3) витрат держави на рекультивацію ділянки надр, порушених внаслідок незаконного видобування корисних копалин; 4) вартості адміністрування встановлення факту самовільного користування надрами, розрахунку розміру збитків та притягнення осіб до відповідальності.
Зокрема, для розрахунку розміру збитків, заподіяних внаслідок самовільного видобування корисних копалин на тимчасово окупованій території розраховується об`єм (кількість) самовільно видобутих запасів корисних копалин родовищ (ділянок надр), виходячи з річної продуктивності видобутку корисної копалини, визначеної протоколом ДКЗ України (ДКЗ СРСР, УТКЗ) та періоду тимчасової окупації.
Також у разі виявлення в зв`язку з тимчасовою окупацією території України факту самовільного користування надрами, виду корисної копалини, періоду та фактичного об`єму самовільного користування надрами за відсутності виданого в установленому порядку спеціального дозволу на користування надрами розмір збитків, заподіяних внаслідок самовільного видобування корисних копалин на тимчасово окупованій території здійснюється із застосуванням формули для підконтрольної території.
Разом з тим, позивач не конкретизував, яким саме чином завдана йому матеріальна шкода та не здійснив розподіл розміру завданої йому шкоди в залежності від виду такої шкоди. Також у позовній заяві не зазначено обґрунтування компенсації моральної шкоди, завданої саме позивачеві внаслідок протиправних дій саме відповідача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Згідно із ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
В роз`ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.
Звертаю увагу, що відповідно до ч. 17 ст. 28 ЦПК України, позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією російської федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.
Однак, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме з метою визначення підсудності розгляду справи, позивачем не зазначено доказів щодо проживання чи перебування позивача у м. Вінниці.
Також, дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме позивачем не сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду.
Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
За змістом ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.
Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Однак, позивач не зазначив доказів на підтвердження того, що дії держави-агресора російської федерації призвели до його вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивач, відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою передбачена сплата судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», встановлено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб 2 684,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
За таких обставин, дану заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції рф про стягнення майнової та моральної шкоди завданої агресією проти України - залишити без руху та надати позивачу п`ять днів з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, в іншому випадку позовна заява буде вважатись не поданою та повернута позивачу.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Ухвала суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Жмудь