ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/839/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретаря судового засідання Іванюти О.М.,

з участю:

представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1910/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2022 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 14 грудня 2022 року, в справі за позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів,

В С Т А Н О В И В:

Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідачка) про стягнення із останньої надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в сумі 80838.14 грн. та надміру виплачених коштів у вигляді виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги в розмірі 884.17 грн., а всього 81722.31 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.05.2013 відповідачка звернулася із заявою про призначення компенсаційної виплати як особі, яка здійснює догляд за особою похилого віку, а саме за її бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі вказаної заяви відповідачці було призначено компенсацію на період з 21.05.2013 по 03.08.2014 в розмірі 4.80 грн., яка в подальшому призначалася автоматично. При проведенні ревізії використання коштів з державного бюджету за період з 01.06.2016 по 31.12.2017 було встановлено факт перебування відповідачки за межами України та не здійснення догляду за особою похилого віку. Внаслідок зазначеного міському бюджету завдано матеріальної шкоди на загальну суму 884.17 грн. На вимогу позивача надміру виплачена компенсація відповідачкою повернута не була. Окрім того, 01.04.2016, 03.10.2016, 06.04.2017 та 04.10.2017 відповідачка зверталася із заявами про призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, на підставі яких була призначена соціальна допомога з 01.04.2016 по 30.09.2016 у розмірі 3007.68 грн., з 01.10.2016 по 31.03.2016 у розмірі 3125.61 грн., з 01.04.2017 по 30.09.2017 у розмірі 3370.83 грн., з 01.10.2017 по 31.03.2018 у розмірі 3507.48 грн. При проведені звірки даних у жовтні 2018 року було встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого встановлено факт надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, у зв`язку із неподанням достовірної інформації, що вплинула на нарахування допомоги. 25.10.2018 було припинено призначення та виплату компенсації та соціальної допомоги, повідомлено ОСОБА_1 про необхідність повернути надміру отримані кошти. Однак, кошти на рахунок позивача станом на день подання позову не надходили, що заподіює безпосередню шкоду позивачу. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення надміру виплачених коштів на підставі ст.1212 ЦК України в примусовому порядку, який просить задовольнити.

Заочним рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 09 березня 2023 року позов Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціальної політики Тернопільської міської ради надміру виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 80838.14 грн. та надміру виплачену компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги, в розмірі 884.17 грн., а всього 81722.31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціальної політики Тернопільської міської ради судовий збір в розмірі 2270.00 грн.

01 червня 2023 року адвокат Шевчук В.О. в інтересах відповідачки ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2022 та просив його скасувати.

В обґрунтування вказаної заяви представник відповідачки посилався на те, що відповідачка участі в розгляді справи не брала, копію рішення не отримувала, про його існування дізналась 17.05.2023 із усного повідомлення ДВС м.Тернополя. Відповідачка позовних вимог не визнає і вважає, що вони були задоволені судом поза межами строку позовної давності. Позивач міг і повинен був дізнатися про порушення свого права з часу призначення відповідачці державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, тобто з 01.04.2016 і по 31.03.2018, зробивши відповідний запит та перевіривши майновий стан відповідачки. Проте, позивачем цього зроблено не було, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 22.10.2021, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності. Однак, відповідачка була позбавлена можливості подати заяву про застосування строку позовної давності, так як не брала участь в розгляді справи.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.07.2023 року заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.О. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Суд мотивував своє рішення тим, що трирічний строк позовної давності розпочався 29.03.2018 року (наступного дня після складення Акту ревізії) та підлягав продовженню у зв`язку з набранням чинності 02.04.2020 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.О. подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до винесення помилкового рішення.

Зокрема зазначає, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження недобросовісності відповідачки, а саме приховування відомостей, що вплинули на встановлення права на отримання державної соціальної допомоги та на визначення її розміру (смерть ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 332/2805/18 вказує, що законодавець пов`язує обов`язок відповідачки щодо повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді житлової субсидії, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно статті 81 ЦПК України має довести Позивач, чого зроблено не було. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Це узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження №61-29030св18).

Вказує, що обов`язок здійснення контролю за правильністю призначення і виплати державної соціальної допомоги покладено на позивача, саме ним не вжито відповідних дій із вчасного встановлення правильності призначення і виплати державної соціальної допомоги. Відповідачка не приховувала і не могла приховати факт смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідні відомості були зареєстровані в Державному реєстрі актів цивільного стану і Позивач, як орган який реалізує соціальну функцію держави в змозі завжди був отримати відповідні відомості.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилався на п.16, п.24 та п. 25 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Порядок №250), не зазначивши в якій саме редакції. При цьому вказує, що дані пункти Порядку №250 на момент виникнення правовідносин не існували в редакції викладеній в оскаржуваному рішенні. Оскільки остання виплата державної соціальної допомоги за оскаржуваним рішенням 31.03.2018, тому мали бути застосовані пункти Порядку №250 в актуальній редакції від 05.10.2017 року. Таким чином суд застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Також апелянт стверджує, що у даній справі суду першої інстанції слід було застосувати строки позовної давності, встановлені ст.257 ЦПК України.

Зокрема зазначає, що оскільки суд як на підставу відмови у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності послався на ЗУ №540-ІХ від 30.03.2020 щодо продовження строків позовної давності у зв`язку з введенням в Україні карантину, спричиненого вірусом COVID-19, який набрав чинності 02.04.2020, тому із врахуванням цього трирічного строку стягувати з відповідачки надміру сплачені кошти можна було лише за період, починаючи з 02.04.2017. Як вказує апелянт, в період з 1.04.2017 по 30.09.2017 така допомога складала 3370.83 грн., а з 01.10.2017 по 31.03.2018 3507.48 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління соціальної політики Тернопільської міської ради просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Відзив обґрунтовує тим, що відповідачка діяла недобросовісно, оскільки власноруч розписувалася на заявах про надання їй соціальної допомоги, де була попереджена про відповідальність за надання неточних чи неповних відомостей.

Крім того, вказує, що суд правомірно відмовив у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, оскільки такі не минули, що було встановлено судом.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.О. просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Інші сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з`явилися.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності інших учасників процесу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну у скаргу слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає в повній мірі.

Судом встановлено наступні обставини.

21.05.2013 відповідачка звернулася до позивача із заявою №45353 про призначення компенсаційної виплати особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років.

Відповідачка ознайомилася із застереженням, вказаним у заяві, наступного змісту: «Мене повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання мною соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг, я зобов`язуюсь повідомити орган праці та соціального захисту населення. Про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї мене попереджено».

Згідно акта №697, складеного 27.06.2013 соціальним інспектором позивача, відповідачка здійснює догляд за своєю бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує стороннього догляду.

Рішенням Управління від 03.07.2013, на підставі заяви ОСОБА_1 від 21.05.2013, було призначено компенсаційні виплати ОСОБА_1 , яка здійснює догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.05.2013 по 03.08.2041 в розмірі 4.80 грн.

Згідно довідки Управління від 10.10.2016 ОСОБА_1 за період з квітня 2016 року по вересень 2016 року отримала компенсаційну виплату, як особа, що не працює, та здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку в розмірі 132.32 грн.

Згідно довідки Управління від 06.04.2017 ОСОБА_1 за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року отримала компенсаційну виплату, як особа, що не працює, та здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку в розмірі 154.91 грн.

Згідно довідки Управління від 12.10.2017 ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року отримала компенсаційну виплату, як особа, що не працює, та здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку в розмірі 166.32 грн.

За період з 01.06.2016 по 31.12.2017 ревізійною групою Управління західного офісу держаудитслужби в Тернопільській області проведено ревізію використання коштів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату комунальних послуг в Управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради про складено відповідний акт №04-22/3 від 28.03.2018.

В ході ревізій встановлено, що ОСОБА_1 в період з 10.11.2016 по 20.12.2016 перебувала за межами України та отримала компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку. Сума зайво отриманої компенсації 17.50 грн за листопад 2016 року, 16.77 грн за грудень 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що 20.11.2015 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції складено актовий запис про смерть №1741.

Розпорядженням Управління №716 від 25.10.2018 припинено компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку ОСОБА_1 та встановлено переплату за періоди з 01.12.2015 по 09.11.2016, з 21.12.2016 по 31.10.2018, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідок Управління за №7106 та №7107 від 21.10.2021, загальна сума компенсаційної виплати працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку за період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року складає 909.03 грн.

Повідомленням Управління від 29.10.2018 ОСОБА_1 було проінформовано про необхідність повернути переплату соціальної допомоги в розмірі 884.17 грн.

Крім того, 01.04.2016 ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою №903987 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

Відповідачка ознайомилася із застереженням, вказаним у заяві, наступного змісту: «Мене повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання мною соціальної допомоги, компенсації, субсидій та пільг, я зобов`язуюсь повідомити орган праці та соціального захисту населення. Про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї мене попереджено».

Згідно довідки про склад сім`ї №271, виданої ДП «Дружба сервіс-житло 2» 30.03.2016 для пред`явлення до органу праці та соціального захисту населення, до складу сім`ї ОСОБА_1 зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Довідкою №11658/06-34/13, виданою старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Савчук А.О. 01.04.2016 підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 01.10.2015 по 01.04.2016 не отримувала аліментів від ОСОБА_7 згідно виконавчого листа №1915/2788/2012 виданого Тернопільським міськрайонним судом 19.03.2012.

Згідно декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 01.04.2016 членами сім`ї ОСОБА_1 є син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У розділі ІІ декларації про доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, членів сім`ї, що проживають окремо за період з 01.10.2015 по 01.04.2016 зазначено про отримання ОСОБА_1 соціальної допомоги від Управління в розмірі 16 грн.

У власності ОСОБА_1 перебуває житлове приміщення загальною площею 64.4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , про що зазначено в розділі ІІІ декларації та відсутні транспортні засоби (розділ ІV декларації), земельні ділянки (розділ V декларації), додаткові джерела для існування за період з 01.10.2015 до 01.04.2016 (розділ VІ декларації), витрати здійсненні протягом 12 місяців перед зверненням, окрім як на оплату послуг мобільного зв`язку в сумі 40 грн. щомісячно (розділ VІІ декларації).

Розмір соціальної допомоги за період з 01.04.2016 по 30.09.2016 складає 3007.68 грн згідно розрахунку від 03.03.2016.

Рішенням Управління від 03.03.2016, на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.04.2016, було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 , з 01.04.2016 по 30.09.2016 в розмірі 3007.68 грн.

З квітня 2016 року по вересень 2016 року ОСОБА_1 отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в розмірі 18635.73 грн.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Управління із заявами від 03.10.2016, 06.04.2017, 04.10.2017 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

До вказаних заяв відповідачка долучала декларацію про доходи за відповідний період, довідки про доходи, довідки про склад сім`ї, довідки про факт несплати аліментів, відомості про трудову діяльність.

Розмір соціальної допомоги за період з 01.10.2016 по 31.03.2017 складає 3125.61 грн згідно розрахунку від 10.10.2016.

Розмір соціальної допомоги за період з 01.04.2017 по 30.09.2017 складає 3370.83 грн згідно розрахунку від 12.04.2017.

Розмір соціальної допомоги за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 складає 3507.48 грн згідно розрахунку від 12.10.2017.

Згідно довідки управління соціальної політики Тернопільської міської ради №7105 від 21.10.2021, ОСОБА_1 за період з квітня 2016 року по березень 2018 року отримала державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на загальну суму в розмірі 80838.14 грн.

Розпорядженням Управління №715 від 25.10.2018 припинено виплату державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям ОСОБА_1 та встановлено переплату за періоди з 01.04.2016 по 30.09.2016, з 01.10.2016 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 30.09.2017, з 01.10.2017 по 31.03.2018.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, діючи недобросовісно, приховала відомості, що вплинули на встановлення права на отримання державної соціальної допомоги та на визначення її розміру, а саме смерть члена сім`ї.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.

Так, нормами цивільного кодексу України врегульовано загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із правила щодо повернення безпідставно набутих сум:

по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату;

по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі № 328/1056/19.

Так, оскаржуваним судовим рішенням та матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 отримувала компенсаційні виплати по догляду за особою похилого віку в період з 21.05.2013 року по 31.03.2018 року, а також соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї, в період з 01.04.2016 по 31.03.2018.

Згідно з п.15 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою КМУ від 29.04.2004 року №558 в редакції від 17.09.2014, яка діяла на момент існування спірних правовідносин, фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов`язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м.Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації.

20.11.2015 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою позивачка здійснювала догляд, померла, що підтверджується ОСОБА_8 записом про смерть №1741, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції і про наявність таких обставин відповідачка позивача не повідомляла.

Про даний факт, як встановлено матеріалами справи, позивач дізнався у березні 2018 року після проведення ревізії за період з 01.06.2016 по 31.12.2017, за результатом якої було складено Акт №04-22/3 від 28.03.2018, після чого фактично припинив відповідачці виплати як по догляду за особою похилого віку, так і по допомозі малозабезпеченій сім`ї.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду в частині задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки надміру виплаченої компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-річного віку, в розмірі 884.17 грн, оскільки остання, знаючи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою вона здійснювала догляд, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повідомила позивача про даний факт, тобто діяла недобросовісно. Більше того, факт недобросовісної поведінки відповідачки в даному випадку підтверджується і наявною в матеріалах справи копією заяви ОСОБА_1 від 03.10.2016 про призначення їй державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, а також компенсаційної виплати особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років, оскільки ОСОБА_1 , свідомо, знаючи про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради відповідну заяву про призначення їй допомоги після її смерті та отримувала таку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у вказаній вище частині є законним та обґрунтованим.

Що стосується рішення суду в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї у розмірі 80838.14 грн., то колегія суддів вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції при його ухваленні керувався Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Порядок №250) в редакції, яка не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Як було встановлено судом, виплати соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї позивачем були припинені 31.03.2018 року. Таким чином саме цю дату слід вважати моментом виникнення спірних правовідносин, і, відповідно, застосовувати вказаний вище Порядок у редакції, чинній на зазначений день, а саме від 05.10.2017 року, а не останню редакцію, як це зроблено судом першої інстанції.

Як вбачається з п.25 Порядку в редакції від 05.10.2017 року, виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється: якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів саме з недобросовісністю набувача, яку згідно статті 81 ЦПК України має довести позивач.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 332/2805/18.

При цьому слід зазначити, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження №61-29030св18).

Як було встановлено судом, про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою позивачка здійснювала догляд, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачеві стало відомо у березні 2018 року після проведення ревізії за період з 01.06.2016 по 31.12.2017, за результатом якої було складено Акт №04-22/3 від 28.03.2018, після чого позивач фактично припинив відповідачці виплати як по догляду за особою похилого віку, так і по допомозі малозабезпеченій сім`ї.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що даний факт, а саме смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за якою позивачка здійснювала догляд, вплинув на встановлення права відповідачки ОСОБА_1 на соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї і визначення її розміру, в матеріалах справи немає, як і відсутнє будь-яке обґрунтування позивачем в позовній заяві чи відзиві на апеляційну скаргу щодо вказаної обставини.

При цьому, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 17.05.2013, 30.03.2016, 22.03.2017, 20.09.2017, виданих ОСОБА_1 , до складу сім`ї по АДРЕСА_1 , де проживає та зареєстрована відповідачка, входять ОСОБА_1 (відповідачка), її мати ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 . Будь-яких даних про те, що померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жила та/або була зареєстрована по даній адресі немає, як і немає відомостей про те, що вони проживали однією сім`єю і її смерть могла вплинути на призначення такої допомоги.

Більше того, з наявної в матеріалах справи копії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що остання була зареєстрована за іншою адресою, а саме АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивачем не доведено, а колегією суддів апеляційного суду не встановлено обставин, при яких смерть ОСОБА_3 вплинула на призначення чи розмір призначеної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок здійснення контролю за правильністю призначення і виплати державної соціальної допомоги покладено на позивача, і саме ним не вжито відповідних дій із вчасного встановлення правильності призначення і виплати державної соціальної допомоги на увагу не заслуговують, оскільки Порядком № 250 у редакції, чинній на зазначений день, а саме від 05.10.2017 року не встановлено будь-яких зобов`язань щодо здійснення відповідним органом обов`язкової, в тому числі періодичної перевірки щодо достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Натомість згаданий державний орган наділений правом на отримання від різних структур інформації щодо осіб, які звернулися за соціальною допомогою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність застосування у даній справі строків позовної давності, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судовим рішенням і ніким з учасників справи не оскаржується, початок перебігу строку позовної давності розпочався 29.03.2018 року, тобто з дня наступного після складення Акту ревізії №04-22/3 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області.

З позовом до суду першої інстанції позивач Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулося 22.10.2021 року.

З 11.03.2020 року у зв`язку із розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19» Кабінетом Міністрів України на всій території України було запроваджено карантин, який неодноразово продовжувався, та завершився лише 30.06.2023.

Законом України №540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності з 02.04.2020 року, внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема доповнено розділ пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Так як на день набрання чинності вищевказаними змінами до ЦК з моменту, коли позивач міг довідатись про порушення свого права, минуло два роки, то трирічний строк позовної давності з цього часу продовжився і станом на 22.10.2021 (день надходження позову до суду) не сплив.

Таким чином, під час апеляційного розгляду даної справи колегією суддів встановлено наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.12.2022 року в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 80838.14 грн та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовільнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 грудня 2022 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 80838.14 грн. та ухвалити в даній частині нове рішення, яким в задоволенні даних позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді