Дата документу 17.10.2023 Справа № 334/1456/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/1456/23 Головуючий у І інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/1693/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича в особі представника адвоката Юсубова Едуарда Сергійовича на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця Проценка Д.Ю., ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8141,48 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 956,14 грн та витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У червні 2023 року представник приватного виконавця ОСОБА_2 адвокат Юсубов Е.С. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки позовні вимоги до приватного виконавця Проценка Д.Ю. залишені без задоволення, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Проценка Д.Ю. витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року в задоволенні заяви адвоката Юсубова Е.С. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, приватний виконавець Проценко Д.Ю. в особі представника адвоката Юсубова Е.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовивши у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником, а отже, є визначеним. Скаржник вважає незаконним посилання суду першої інстанції на відсутність детального опису робіт, виконаних адвокатом, адже матеріали справи містять Акт приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 05.06.2023, в якому, зокрема, перелічено вид робіт, виконаних адвокатом, та кількість часу, витраченого на кожен з них.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Тягунова Г.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Інші часники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 165, 166, 168-170, 176), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване додаткове рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представник відповідача не надав суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Проценка Д.Ю., ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8141,48 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 956,14 грн та витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У червні 2023 року представник приватного виконавця ОСОБА_2 адвокат Юсубов Е.С. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки позовні вимоги до приватного виконавця Проценка Д.Ю. залишені без задоволення, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Проценка Д.Ю. витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В обґрунтування заяви зазначав, що у поданому відзиві на позовну заяву, адвокат відповідача, серед іншого, ставив питання про розподіл судових витрат, у т.ч. витрат на правову допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги надано: ордер на надання правової допомоги (а.с. 48), копію договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 22.03.2023 (а.с. 86-87) та копію Акта №1 приймання-передачі виконаних робіт від 05.06 2023 (а.с. 87, зворот).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

То ж домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, можна дійти висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту за явлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18, провадження № 61-3410св20, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копія договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 22.03.2023 (а.с. 86-87), укладений між адвокатом Юсубовим Е.С. та приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю.

Пунктом 1.2 Договору, зокрема, передбачено, що Адвокат надає Замовнику консультації і роз`яснення з правових питань, готує позовні заяви та інші процесуальні документи, здійснює представництво Замовника в загальних та господарських судах України усіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських справах щодо спорів, пов`язаних зі стягненням грошових коштів. Відповідно до п. 3.1. Договору, за правову допомогу, передбачену п. 1.2 Договору, Замовник сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 5000 грн за кожну справу в суді першої інстанції. У п. 3.2 Договору зазначено, що при встановленні розміру гонорару врахована складність справи, кваліфікація і досвід Адвоката, фінансовий стан Замовника та інші обставини. Відповідно до п. 3.3 Договору, фактичний обсяг виконаних робіт за Договором фіксується щомісячно актом виконаних робіт. Згідно з п. 3.4. Договору, оплата за цим Договором повинна бути здійснена протягом п`яти днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Окрім того, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції адвокат Юсубов Е.С. надав суду копію додатку до Договору про надання правової допомоги від 22.03.2023 Акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 05.06.2023 (а.с. 87, зворот), з якого вбачається, що Адвокат (Юсубов Е.С.) надав Замовнику (приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Проценку Д.Ю.) надав такі послуги: юридичні консультації з питань, пов`язаних із розглядом справи № 334/1456/23; юридичну допомогу при зборі доказів у справі та проведенні їх оцінки; підготував відзив на позовну заяву у справі № 334/1456/23; брав участь у судових засіданнях у справі № 334/1456/23 в Ленінському районному суді м. Запоріжжя. На надання юридичних консультацій загалом було витрачено дві години, на юридичну допомогу при зборі доказів у справі та проведенні їх оцінки та аналізу судової практики з цього питання витрачено дві години, на написання відзиву на позовну заяву та підготовку повного пакету документів для звернення до суду було витрачено шість годин; взято участь у судових засіданнях. Загалом на виконання робіт Адвокат витратив десять годин.

Вказані документи надані стороною відповідача до заяви про ухвалення додаткового рішення. Крім того, в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АР № 1112219, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 22.03.2023, доданий адвокатом до відзиву на позовну заяву (а.с. 48).

Крім того, згідно з Протоколом судового засідання від 30.05.2023, адвокат Юсубов Е.С. брав участь у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с. 74).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження понесених другим відповідачем витрат на правову допомогу.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлені представником відповідача суми є надмірними та не співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та доходить висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню в суді першої інстанції необхідно зменшити.

Враховуючи заперечення представника позивача проти розміру витрат на правову допомогу, сплачених відповідачем, колегія суддів доходить висновку про те, що представник відповідача не довів, що визначений ним розмір правової допомоги повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності.

При цьому колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 року на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати, прийняти нову постанову про часткове задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Проценка Д.Ю. витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича в особі представника адвоката Юсубова Едуарда Сергійовича задовольнити частково.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2023 рокуу цій справі скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«Заяву приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича в особі представника адвоката Юсубова Едуарда Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом нотаріуса задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Проценка Дмитра Юрійовича витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: