Справа № 304/1731/23 Провадження № 2/304/322/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В.О.,

з участю секретаря судового засідання - Галас А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1731/23 за позовом адвоката Муругова Вячеслава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,

У С Т А Н О В И В :

Адвокат Муругов В.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей, а саме доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народилось двоє дітей - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, їх спільне життя не склалося через що, він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Згідно договору про виховання та утримання дітей, укладеного сторонами 11.06.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Малинич Н.А., вони визначили наступні місця проживання дітей після розірвання шлюбу: донька ОСОБА_3 проживає із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , а син ОСОБА_4 із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з цим, ОСОБА_2 ще з самого початку після розірвання шлюбу неналежно виконувала покладені на неї батьківські обов`язки. Доньку практично не відвідувала, не приймала участі в її вихованні, не цікавилась її дозвіллям та навчанням. Крім того син ОСОБА_4 , який згідно договору мав проживати із відповідачем, здебільшого проживав із позивачем. В кінцевому результаті останній забрав дитину на постійне проживання до себе. З жовтня 2022 року по сьогоднішній день, ОСОБА_2 зовсім не хвилює доля дітей. Вихованням, утриманням та забезпеченням дітей займається виключно батько. Зазначені факти як кожен окремо, так і у сукупності можна розцінювати як ухилення матері від виховання дітей, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх материнських обов`язків, а тому представник позивача просить позов задовольнити.

У судове засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Муругов В.О. не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, а також просив розглянути справу без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, а також просила розглянути справу за її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилася, подала відповідну заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та вказала, що позиція органу опіки викладена у висновку, який також надала у розпорядження суду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши подані учасниками заяви, а також письмові матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Встановлено, що батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що стверджується копіями відповідних свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 від 03 грудня 2013 року та серії НОМЕР_2 від 31 липня 2019 року.

Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зі змісту позовної заяви видно, що мати дітей - відповідач ОСОБА_2 повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме з дітьми не проживає, відтак не проявляє материнської турботи відносно малолітніх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні і вихованні, а також матеріально не забезпечує.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Перечинської міської ради «Про затвердження висновків органу опіки та піклування Перечинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відносно дітей» від 12 жовтня 2023 року №216 повноважений орган вважає доцільним позбавити батьківських прав матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканку АДРЕСА_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителів АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором.

Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю, та вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що представником позивача доведено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток доньки та сина як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 073,60 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 19, 150, 155, 164-166, 180-182, 184 СК України, ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов адвоката Муругова Вячеслава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Муругов Вячеслав Олександрович, місцезнаходження: 89200 Закарпатська область Ужгородський район м. Перечин, пл. Незалежності, 1/33.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, ; місцезнаходження: 89200 Закарпатська область Ужгородський район м. Перечин, пл. Народна, 16.

Головуючий: Чепурнов В. О.