КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8519/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві та Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції.

В обґрунтування позову зазначив, що 17 липня 2020 року в період часу з 14:00 год. по 22:00 год. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, 32, та АДРЕСА_1 , службовими особами - працівниками поліції, а саме Святошинського УП ГУНП у м. Києві та Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_7, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була вчинена низка кримінальних правопорушень проти нього як адвоката та захисника затриманих і підозрюваних осіб. Щодо вказаних працівників поліції було порушене кримінальне провадження за № 0001442 від 19 липня 2020 року і станом на день подання позову планувалося повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 398, ч. 2 ст. 397 КК України. Внаслідок зазначених протиправних дій йому була спричинена моральна шкода в розмірі 1 500 000 гривень, а також матеріальна шкода в розмірі 5 300 гривень, яку він просивстягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь.

05 липня 2022 року до суду надійшло клопотання представника Головного управління Національної поліції у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивоване тим, що в межах кримінального провадження № 0001442 від 19 липня 2020 року ОСОБА_1 , як потерпілий, заявив абсолютно ідентичний позов до тих же відповідачів, щодо тих же обставин і з тих же підстав, вимоги позивача також є ідентичними - відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 500 000 гривень та матеріальної шкоди в розмірі 5 300 гривень.

Протокольною ухвалою суду від 08 серпня 2022 року у задоволенні клопотання було відмовлено з огляду на відсутність доказів перебування кримінального провадження на розгляді в суді.

07 лютого 2023 року позивач подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, в тому числі копії обвинувального акту, складеного 04 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001442 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 397, ч. 2 ст. 365 КК України; ОСОБА_2 - за ч. 2 ст. 397 КК України; ОСОБА_5 - за ч. 2 ст. 365 КК України; ОСОБА_6 - за ч. 2 ст. 365 КК України.

У підготовчому засіданні представник Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомила суд, що кримінальне провадження №0001442 від 19 липня 2020 року передане до Святошинського районного суду м. Києва, а отже такий же цивільний позов, заявлений в межах кримінального провадження, вже перебуває на розгляді в іншому суді.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у провадженні іншого суду в межах кримінальної справи № 759/141/23 є спір між тими ж сторонами щодо того ж предмету та з тих же підстав, тому враховуючи положення закону про те, що потерпіла від злочину особа може заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, лише якщо нею не заявлено позову в межах кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність залишення даного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави стверджувати, що у провадженні іншого суду є спір між тими ж сторонами, щодо того ж предмету та з тих же підстав, тому його висновок про залишення позовної заяви без розгляду є передчасним, хибним і не ґрунтується на жодному доказі у справі.

Судом невірно застосовані норми пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України та частини сьомої статті 128 КПК України, адже задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні безпосередньо залежить від встановлення судом в ході розгляду кримінальної справи події і складу саме кримінального правопорушення, тоді як у цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органу державної влади, встановлення судом факту події кримінального правопорушення не вимагається, достатньо лише встановлення факту цивільно-правового порушення, завдання шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між цим правопорушенням і завданням шкоди.

Крім того, у провадженні Святошинського районного суду м. Києва відсутній будь-який цивільний спір, оскільки розгляд кримінальної справи не розпочато, а призначення підготовчого судового засідання у цій справі не є тотожним поняттям тому, що в провадженні суду вже перебуває аналогічний спір.

На думку позивача, суд першої інстанції не врахував завдання та основні засади цивільного судочинства, встановлені у статті 2 ЦПК України, та допустив порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого розгляду його цивільної справи упродовж розумного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції у м. Києві просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права та належним чином оцінив подані сторонами докази, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України через наявність двох однакових за змістом позовів до одних і тих же відповідачів, які знаходяться у провадженні різних судів.

Відзиви інших відповідачів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідачів Головного управління Національної поліції у м. Києві - Глущенко О.М. та Департаменту патрульної поліції - Шуміленко С.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення.

Державна казначейська служба України явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомила, тому колегія суддів дійшла висновку, що її неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди завданої незаконними діями працівників поліції.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

До клопотання про залишення позовної заяви без розгляду від 05 липня 2022 року представник Головного управління Національної поліції у м. Києві долучила ксерокопію позовної заяви (цивільного позову) ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди завданої незаконними діями працівників поліції, яка була пред`явлена ним, як потерпілим, у межах кримінального провадження № 0001442 від 19 липня 2020 року(а.с. 210-231, т. 2).

Суд першої інстанції вказав, що аналіз змісту вказаної позовної заяви, який майже повністю збігається зі змістом позовної заяви, на підставі якої відкрите провадження у даній справі, дозволяє дійти висновку про те, що вона заявлена до тих же відповідачів, про той же предмет і з тих же підстав.

Однак, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено з огляду на відсутність доказів перебування кримінального провадження на розгляді в суді (а.с. 238, т. 2).

З копії долученого 07 лютого 2023 року позивачем обвинувального акту від 04 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001442 суд вбачав, що в якості додатку до нього на розгляд суду передається цивільний позов ОСОБА_1 (а.с. 18-41, т. 3).

З відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року у справі № 759/141/23 було призначено підготовче засідання у кримінальному провадженні № 001442 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні іншого суду є спір між тими ж сторонами щодо того ж предмету та з тих же підстав (аналогічний цивільний позов, заявлений в межах кримінальної справи № 759/141/23), тому враховуючи положення закону про те, що потерпіла від злочину особа може заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, лише якщо нею не заявлено позову в межах кримінального провадження, наявні підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення даної позовної заяви без розгляду.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з наступних міркувань.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, при повторній неявці сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Для залишення позову без розгляду з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18)та від 22 серпня 2018 року в справі № 372/2230/17-ц (провадження № 61-31594св18).

Отже, тлумачення пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про залишення позову без розгляду є наявність у провадженні цього чи іншого суду справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

На підставі даних Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають у відкритому доступі, судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року у справі № 759/141/23 було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2020 року за № 0001442 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 397 ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_2 ,обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Однак, призначення підготовчого судового засідання у кримінальній справі не означає, що у провадженні іншого суду вже перебуває (розглядається) аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки у кримінальному процесі, на відміну від цивільного, суд не відкриває провадження у справі, а під час стадії підготовчого засідання має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту прокурору та/або закриття кримінального провадження (частина третя статті 314 КПК України).

Так, відповідно до вимог частини першої статті 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду (частина перша статті 315 КПК України).

Згідно із вимогами частини першої статті 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Отже, підготовче засідання у кримінальній справі ще не є судовим розглядом, а тільки підготовкою до нього.

Початок судового розгляду у кримінальному судочинстві визначений у статті 347 КПК України, відповідно до положень якої судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви.

Відтак, якщо до обвинувального акту прокурором був доданий подібний цивільний позов про відшкодування шкоди, що й у даній справі, станом на день постановлення оскаржуваної ухвали від 24 березня 2023 рокувін ще не розглядався Святошинським районним судом м. Києва, оскільки обвинувальний акт, додатком до якого була позовна заява, не оголошувався в суді прокурором, судовий розгляд не призначався, а було призначене лише підготовче судове засідання, в ході якого обвинувальний акт може бути не прийнятий до судового розгляду і позивач в цій справі буде позбавлений права на судовий захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, в тому числі права на відшкодування шкоди за рахунок держави.

Крім того, висновки суду першої інстанції по застосуванню пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України є передчасними, оскільки в матеріалах справи відсутня редакція цивільного позову ОСОБА_1 , що була долучена до обвинувального акту та передана на розгляд суду, а додана представником відповідача до клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, що було залишене без задоволення, ксерокопія позовної заяви (цивільного позову), за результатом аналізу якої суд зробив висновок про майже повністю її відповідність змісту позовної заяви, на підставі якої відкрите провадження у даній справі, не засвідчена належним чином.

Суд першої інстанції повинен був встановити, чи дійсно аналогічний цивільний позов, заявлений в межах кримінального провадження, вже перебуває на розгляді в іншому суді, а саме збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Сторони - особи (фізичні, юридичні), які набувають із пред`явленням позову певного процесуального статусу, зокрема позивач - особа яка звертається до суду з метою поновлення свого порушеного права, встановлення та визнання права, відповідач - особа, яка, зокрема зазначене право не визнає.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає розгляду таких позовів.

За наведених обставин суд першої інстанції не дотримався обов`язкових умов для застосування передбачених пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків одночасного перебування у провадженні судів справ із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві та Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення позовної заяви без розгляду є передчасним та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2023року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній