ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3433/23 Провадження 2/636/1452/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив позбавити останню батьківських прав стосовно неповнолітнії дітей ОСОБА_2 , 2005 р.н., ОСОБА_3 , 2007 р.н. та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він та відповідач перебували у шлюбі з 06.07.2001 до 01.02.2016. Від шлюбу сторони мають 3 дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10.03.2016 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради від 12.04.2016 визначено місце проживання дітей з батьком. З 2015 року відповідач жодним чином не турбувалась своїми дітьми та не надавала допомогу. У відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач не піклується про дітей, не проявляє зацікавленості у їх подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, вона не відвідувала дітей за їх місцем проживання. Позивач зазначив, що він не перешкоджає матері спілкуватись з дітьми та всі питання щодо виховання дітей вирішує самостійно. Отже відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, її необхідно позбавити батьківських прав.

15.08.2023 від відповідача надійшли пояснення на позов, в яких вона зазначила наступне. Вони з позивачем перебували у зареєтрованому шлюбі з 06.07.2001, мають 3 дітей. Спільне життя у подружжя не склалося через постійні сварки, різні погляди на життя та виховання дітей. Через загрозу своєму життю вона була вимушена переїхати до матері у м. Чугуїв та подати до суду позов про розірвання шлюбу. Молодша донька ОСОБА_6 , 2007 р.н., переїхала з нею, однак позивач забрав її зі школи та повідомив, що доньці буде краще з братом та старшою сестрою. Після розірвання шлюбу родина позивача створила всі умови, щоб мати не могла спілкуватись з дітьми. Зі старшою донькою вона спілкується, аліменти сплачує. На підтверждення надала копії квитанцій (т.1 а.с.80-102) про сплату аліментів та скриншоти переписки (т.1 а.с.103-232).

Представник позивача надав заперечення на вказані пояснення, в яких вказав, що переписка між відповідачем та старшою донькою дійсно мала місце, однак старша донька не є учасником по справі. Щодо сплати аліментів сторона позивача не заперечує факт того, що відповідач аліменти сплачує, проте з 2016 року фінансової чи психологічної допомоги дітям відповідач не надавала. З приводу того, що позивач перешкоджав спілкуванню матері з дітьми відповідачем не надано жодного доказу, до органу опіки та піклування, поліції чи суду з цим питанням вона не зверталася, при вирішенні питання щодо місця проживання дітей на засідання комісії вона також не з`явилася.

Позивач надав заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач надала заяву, датовану 05.10.2023, в якій просила розгляд справи провести без її участі та задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи просила розглянути справу без їх участі та поклалася на розсуд суду щодо рішення по справі.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії рішення Люботинського міського суду Харківської області від 01.02.2016 року (т.1 а.с.16) укладений 06.07.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 шлюб розірвано.

Згідно копії рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10.03.2016 (т.1 а.с.17) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного рішення 05.05.2016 видано виконавчий лист (копія а.с.20).

Згідно копії рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради 382 ві 12.04.2016 (т.1 а.с.18) визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою проживання їх біологічного батька ОСОБА_1 .

Згідно відповіді №13497 від 15.05.2023 на адвокатський запит (т.1 а.с.44) у Чугуївському ВДВС у Чугуївському районі перебуває виконавче провадження №51301599 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей. Станом на 15.05.2023 у період з 01.10.2016 по 15.05.2023 заборгованість по сплаті аліментів складає 5199,05грн. До відповіді надано відповідний розрахунок (т.1 а.с.45).

Згідно копії листа з Люботинської ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 від 08.05.2023 (т.1 а.с.46) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у вказаному закладі з першого класу. Мати ОСОБА_4 не цікавилася навчальними досягненнями сина, не відвідувала батьківські збори, на контакт з класним керівником або адміністрацією не виходила. Зв`язок зі школою підтримує батько, усі питання з приводу навчального процесу вирішуються з ОСОБА_1 . Аналогічного листа надано стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.47).

Згідно копії листа з КНП «ЦПМСД» Люботинської міської ради (а.с.48) дитина ОСОБА_3 на медичне обслуговування з`являється у супроводі батька ОСОБА_1 або дідуся ОСОБА_8 . Мати медичний заклад не відвідувала з 2016 року. Аналогічного листа надано стосовно ОСОБА_2 (т.1 а.с.49).

Згідно копії акту №17 обстедення умов проживання від 27.01.2023 (т.1 а.с.52) проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , житло складається з 5 житлових кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати, централізованого водопостачання, будинок огороджено парканом, є господарські споруди. В будинку є всі необхідні для життя меблі та побутова техніка, наявні запаси їжі. Умови для виховання та розвитку дитини достатні. У кімнаті створені умови для відпочинку та навчання, діти забезпечені всім необхідним відповідно до віку. У будинку зареєтровані дідусь ОСОБА_8 , 1952 р.н., бабуся ОСОБА_9 , 1954 р.н., батько ОСОБА_1 , 1975 р.н., син ОСОБА_2 , 2005 р.н., доньки ОСОБА_3 , 2002 р.н., ОСОБА_3 , 2007 р.н.

Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.07.2023 (т.1 а.с.78-79) стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, закінчено.

Згідно копій квитанцій (т.1 а.с.80-102) ОСОБА_4 аліменти сплачує.

На підтвердження проходження ОСОБА_3 , 2002 р.н., навчання у ХНПУ ім. О.Г. Сковороди надано копію договору про надання освітніх послуг від 08.06.2019, укладену між ОСОБА_1 а директором Прокопенко І.Ф. (т.2 а.с.22-23) та копії квитанції (т.2 а.с.10-21), де платником вказано ОСОБА_7 .

Згідно копії висновку органу опіки та піклуванняч виконавчого комітету Люботинської міської ради від 23.10.2023 (т.2 а.с.29-34) орган опіки встановлено, що ОСОБА_2 , 2005 р.н., пам`ятає, що у 2015 році мати пішла з родини, з того часу бачив її 4 рази, останній раз 08.08.2018, мати самостійно йому не дзвонила, його життям не цікавилася. ОСОБА_3 , 2007 р.н. повідомила, що у 2015 поїхала разом з матір`ю до бабусі, яка її не любила та не годувала, після чого її забрав батько, тоді вона вирішила, що хоче жити з батьком та братом і сестрою. У 2016 мати в телефонному режимі звинувачувала її в тому, що ОСОБА_6 обрала батька. Останнього разу вона бачила матір у лікарні у 2018 році, однак навіть там мати більше спілкувалася з дівчатами у палаті, ніж з нею. Діти не заперечували протии позбавлення матері батьківських прав стосовно них. ОСОБА_4 не зловживає алкогольнми напоями, сплачує аліменти, спілкується з доньками через месенджери. Комісією встановлено, що достатніх ознак щодо ухилення матері від виконання батьківських обов`язків не встановлено, тому поклалися на розсуд суду щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на 24.10.2023 (день винесення рішення) є повнолітньою особою, що підтверджується копією паспорту громадянина України (т.1 а.с.9), а отже, втратив статус дитини, в звязку із чим, з врахуванням положень ст.164 Сімейного кодексу України, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно повнолітнього сина ОСОБА_2 .

Досліджені судом докази свідчать про те, що мати неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її розвитком та навчанням, підготовкою до самостійного життя, не цікавиться її здоров`ям, не приїздить до неї, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому, в даному випадку, суд, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, вважає доцільним та необхідним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення її батьківських прав, та вважає, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини.

Тому враховуючи визнання відповідачем позову, позицію самої ОСОБА_3 , 2007 р.н., викладеній у висновку орагну опіки та піклування, досягнення ОСОБА_2 , 2005 р.н. повноліття, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , 2007 р.н.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Однак суд зазначає, що рішенням Люботинського міського суду Харківсьької області від 10.03.2016 питання щодо стягнення аліментів вже вирішено, тому суд не вбачає підстав для повторного вирішення цього питання.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355, 430, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Люботинської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянку України, батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.О. Золотоверха