печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача - адвоката Козіної Наталії Володимирівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕРЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ», патентної повіреної ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відчуження торгівельної марки та скасування запису стосовно реєстрації прав власності, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Козіна Н.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд:

1.Заборонити використання торговельної марки на сайтах:

ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 до розгляду справи по суті.

2.Заборонити ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на торговельна марка , яка зареєстрована у Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за номером свідоцтва № НОМЕР_1 для позначення товарів 2 класу за МКТП.

3.Заборонити Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» (ідентифікаційний код: 31032378, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1): вносити зміни щодо торговельної марки за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки; здійснювати публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» стосовно відмови ОСОБА_2 повністю або частково від прав на торговельну марку за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року), на підставі заяви; передавати виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_4» за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року)), та видачу будь-якій особі дозволу (видача ліцензії) на використання торговельної марки № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року).

Мотивуючи заяву вказує, що До Печерського районного суду м. Києва подана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ДП «Український інститут інтелектуальної власності» УКРПАТЕНТ Національний орган Інтелектуальної власності, ОСОБА_3 ,про визнання недійсними довіреності, договору про передачу права власності на торговельну марку та скасування запису стосовно реєстрації прав власності.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд: визнати недійсною довіреність від 26 травня 2022 року, видану від ОСОБА_1 , якою уповноважено ОСОБА_3 ведення справ, що стосуються придбання та охорони прав на об`єкти промислової власності в Україні, у тому числі ведення справ щодо передачі права власності на зареєстровану торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 18.08.2021 року; визнати недійсним Договір про передачу права власності на торговельну марку , укладеного 26.05.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасувати у Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки запис стосовно реєстрації за ОСОБА_2 прав власника на Торгівельну марку, яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Таким чином, предмет спору стосується факту оспорюваності права вланості на торговельну марку,50% якої належало позивачу та його незаконного відчуження Відповідачем №1 ОСОБА_2 та патентної повіреної ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_2 надав увесь пакет документів з підробленими документами, а ОСОБА_3 особисто не убачивши позивача взяла документи та засвідчивши своїм електронним підписом направила заявку на реєстрацію реєстрації за ОСОБА_2 прав власника на Торгівельну марку, яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг на підставі Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 .

Однак, поза волею позивача на підставі заяви патентної повіреної ОСОБА_3 від 26.05.2022 та доданих до неї документів, які були засвідчені її електронним цифровим підписом 19.07.2022 року Укрпатентом прийнято рішення про публікацію в Бюлетені та внесення до Реєстру відомостей про передачу майнових прав на торговельну марку за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 співвласнику - ОСОБА_2

27.07.2022 року в Бюлетені №30 опубліковані відомості про передачу права власності на вказану вище торговельну марку.

Згідно п. 7 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно доч.2ст.1114 ЦК України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Пунктом 1 ст.13 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва Установа здійснює державну реєстрацію знака, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості. Форма Реєстру та порядок його ведення визначаються Установою.

Пунктом 1.2 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстрів відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України від 03.08.2001 № 576 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.08.2001 за №718/5909 (далі - Інструкцією) передбачено, що передача права власності на знак здійснюється на підставі договору про передачу права власності на знак.

Пунктами 2.3.1, 2.4 розділу 2 Інструкції встановлені вимоги до договорів про передачу права власності на знаки та ліцензійних договорів. Згідно з пунктом 2.3.1 Інструкції у договорі (ліцензійному договорі) або витягу з договору (ліцензійного договору) повинні бути вказані: сторони договору; предмет договору; номер свідоцтва; перелік товарів і послуг із зазначенням класів МКТП, на які поширюється передача права власності; місцезнаходження (місце проживання) сторін. Договір підписується сторонами, що його укладають. Договір від імені юридичної особи підписується особою, що має на це повноваження. Підпис складається з повного найменування посади особи, яка підписує договір, особистого підпису, ініціалів, прізвища, дати і скріплюється печаткою (абз. 2, 3 п. 2.4. Інструкції).

Відповідальність за достовірність інформації, наведеної в документах, і подаються до Установи, несуть сторони договору (абз. 5 п. 2.4. Інструкції).

Так, позивач будь-яких документів, пов`язаних зі зміною власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на торговельну марку не підписував, не надавав повноважень на підписання таких документів від його імені й не формував власного волевиявлення на укладення такого правочину. Для підтвердження вказаних обставини разом з позовною заяву подається клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи .

Так, у разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з не підписанням договору особою, яка вказана стороною договору, можливе у тому випадку, якщо ця особа у подальшому не схвалила такого правочину та у неї не було волевиявлення на укладення такого правочину.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не мав наміру відчужувати належні йому права на торговельну марку за Свідоцтвом України № НОМЕР_1 , повноваженнями щодо їх відчуження патентній повіреній як представника не наділяв, дії патентної повіреної не відповідали волі позивача, який не схвалив в подальшому вчинений від його імені правочин. Оскільки як довіреність, так і договір передачу права власності на торговельну марку та заяву про публікацію у Бюлетені не підписував , у зв`язку із чим право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним довіреності та договору про передача права власності на торговельну марку.

На теперішній час у провадженні дізнавача Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Большунової К.В. знаходиться кримінальне провадження №0000349 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

У період часу з 15.08.2022 року ОСОБА_1 як законний власник 50% прав на торговельну марку не може здійснювати свою діяльність, при цьому ОСОБА_2 одноосібно здійснює продаж товарів під торговельною маркою.

Так, ОСОБА_2 реалізує товари під Торговельною маркою ІНФОРМАЦІЯ_5 на наступних сайтах: ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_8

ІНФОРМАЦІЯ_9

ІНФОРМАЦІЯ_10

ІНФОРМАЦІЯ_11

ІНФОРМАЦІЯ_3.

Більш того, під зазначеною торговельною маркою відповідач ОСОБА_2 реалізує люмінесцентні фарби, однак вказаним Свідоцтвом на торговельну марку не передбачено у переліку товарів люмінесцентна продукція, яку постачають у магазин та виробляють. що вбачається зі Свідоцтва на торговельну марку ІНФОРМАЦІЯ_5 та можна перевірити за інтернет-посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_12. Згідно вказаного свідоцтва передбачено: азбестові фарби, аннато (забарвлювальна речовина), антикорозійні препарати, антикорозійні стрічки, бактерицидні фарби, барвни і аж ніяк люмінесцентні фарби, у зв`язку із чим взагалі не може реалізовувати вказані фарби. Використання вказаної торговельної марки без згоди одного із співвласників є незаконним та з порушенням переліку товарів передбачених свідоцтвом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд заяви без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши предмет та підстави пред`явленого позову, обсяг заявлених вимог, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень частини 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову має містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно зі ст. 50 Угоди про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності (ТРІПС) органи судової влади повинні мати право вимагати виконання негайних та ефективних тимчасових заходів з метою запобігання порушень будь-якого права інтелектуальної власності. Органи судової влади повинні мати право ухвалювати принаймні попередні заходи inaudita altera parte там, де це доречно, особливо коли будь-яке відстрочення може завдати непоправної шкоди власнику прав.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 432 Цивільного кодексу України суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд дослідивши обставини справи, приходить до висновку про обґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову, враховуючи при цьому, що вказані заходи носять тимчасовий характер, обмежують права лише в частині, забезпечуючи позивачу право на ефективний захист.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Таким чином, враховуючи, що предметом даного спору є торговельна марка, яка зареєстрована у у Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за номером свідоцтва № НОМЕР_1 для позначення товарів 2 класу за МКТП, а не забезпечення позову, шляхом заборони використання торговельної марки на сайтах:

ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_8

ІНФОРМАЦІЯ_9

ІНФОРМАЦІЯ_10 ІНФОРМАЦІЯ_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та шляхом заборони ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на торговельна марка , яка зареєстрована у Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за номером свідоцтва № НОМЕР_1 для позначення товарів 2 класу за МКТП; заборони Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» (ідентифікаційний код: 31032378, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1): вносити зміни щодо торговельної марки за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки; здійснювати публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» стосовно відмови ОСОБА_2 повністю або частково від прав на торговельну марку за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року), на підставі заяви; передавати виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_4» за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року)), та видачу будь-якій особі дозволу (видача ліцензії) на використання торговельної марки № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року).

Цей захід забезпечення позову дозволить уникнути неправомірного використання торговельної марки та її подальше відчуження.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що доцільно вжити заходи забезпечення позову до моменту винесення судового рішення може утруднити чи неможливим виконання рішення суду.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляд судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача - адвоката Козіної Наталії Володимирівни про забезпечення позову - задовольнити.

4.Заборонити використання торговельної марки на сайтах: ІНФОРМАЦІЯ_6

ІНФОРМАЦІЯ_7

ІНФОРМАЦІЯ_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 до розгляду справи по суті.

5.Заборонити ОСОБА_2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на торговельна марка , яка зареєстрована у Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за номером свідоцтва № НОМЕР_1 для позначення товарів 2 класу за МКТП.

6.Заборонити Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» (ідентифікаційний код: 31032378, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1): вносити зміни щодо торговельної марки за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки; здійснювати публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» стосовно відмови ОСОБА_2 повністю або частково від прав на торговельну марку за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року), на підставі заяви; передавати виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_4» за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року)), та видачу будь-якій особі дозволу (видача ліцензії) на використання торговельної марки № НОМЕР_1 (заявка № m201924065 від 18 серпня 2021 року).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач 2: Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕРЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, 1, ).

Відповідач 3: патентна повірена ОСОБА_3 (АДРЕСА_3).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Г. Ільєва