Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.

учасники справи не з`явились,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про повернення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти розмірі 11792,52 грн та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що спірні кошти стягнуті під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 02 грудня 2021 року № 44875, який в подальшому судовим рішенням визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відтак, спірні кошти стягнуті без достатньої правової підстави. У відповідності до ст. 1212 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат.

Відповідачами не подано до суду відзивів, які б містили заперечення на позов.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 вересня 2023 року справу передано до Подільського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України (за місцезнаходженням відповідача).

02 жовтня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просять такі задовольнити.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Відповідач про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, а тому з урахуванням поданої позивачем заяви, а відтак суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного.

02 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. було вчинено виконавчий напис № 44875 стягнення з позивача на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 45376,79.

14 лютого 2022 року рішенням Деснянського раойнного суду м. Чернігова у справі № 750/622/22 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ» визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 грудня 2021 року, зареєстрований у реєстрі під № 44875, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. Рішення набрало законної сили.

Однак, у межах виконавчого провадження, з метою примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса стягнуто з позивача грошові кошти у сумі 11792,52 грн. Дані обставини встановлено з довідки приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В. О. від 24.08.2023 № 38954.

Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 14.02.2022 визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а відтак між сторони виникли спірні правовідносини, які регулюються нормам статті 1212 Цивільного кодексу України, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19.

Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що правовою підставою для набуття ПАТ «ПУМБ» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак оскільки відпадала правова підстава для отримання таких коштів, а тому грошові кошти у розмірі 11792,52 грн підлягають поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 ЦК України, а позов задовольнити.

Суд застосовує до спірних правовідносин норми ст. 1212 ЦК України та на які вірно посилався позивач у позовній заяві.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що 11 серпня 2022 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Рябінін, Переверзэв та Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги (далі - договір-1), який міститься у матеріалах справи. Позивач сплачує адвокатському бюро гонорар в розмірі 6500,00 грн (п. 3.1 договору) та така оплата підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 11.08.2023 року.

Відповідно до акта приймання-передачі виконання наданих послуг до договору від 11.08.2022, який є невід`ємною частиною договору, загальна вартість послуг складає у розмірі 6500,00 грн, за надання наступних послуг: консультація клієнта щодо подання позовної заяви про повернення грошових коштів - 1000,00 грн, складання на направлення запит до приватного нотаріуса - 1000,00 грн, складання позову, виготовлення додатків - 4000,00 грн.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет позову (визнання таким, що не підлягає виконавчого напису нотаріуса про стягнення з позивача 11792,52 грн), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 2 000,00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 264, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про повернення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 кошти, набуті без достатньої правової підстави у розмірі 11792 (одинадцять тисяч сімсот дев`яності дві) гривні 52 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Андріївська, будинок № 4, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місцезнаходження - місто Київ, проспект Григоренка,15, прим.3;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, місцезнаходження - Чернігівська область, місто Чернігів, проспект перемоги, будинок № 139, офіс № 208.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2023 року.

Суддя О.І. Якимець