Ухвала

20 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 756/8087/22

провадження № 61-14999ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року у складі судді: Жука М. В., та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмежено відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ТОВ «Лелека» про стягнення грошових коштів, у якому просила суд стягнути з ТОВ «Лелека» на її користь 22 194,06 грн заборгованості за договором, 310,11 грн - три проценти річних та 2 203,93 грн інфляційних втрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 13 158,00 грн грошового зобов`язання, 1 306,62 грн інфляційних витрат, 183,85 грн - три проценти річних, 588,35 грн судового збору, а всього 15 236,82 грн. У решті вимог позову відмовлено.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 24 708,10 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, ця справа є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки склалась ситуація коли в аналогічних правовідносинах у аналогічних спорах суди надають різну правову оцінку аналогічним доказам. В цих правовідносинах важливим є питання права, що стосується розміру передоплати, яка підлягає поверненню замовнику, адже послуги були придбані на підставі договору, за ціною визначеною саме його умовами, проте суди без жодного обґрунтування та посилання на норми діючого законодавства та/або умови договору встановлюють факт того, що такі послуги необхідно розраховувати на підставі прейскуранта, який взагалі не погоджувався замовником, як при укладенні договору, так і при його виконанні, проте при розгляді спору в суді чомусь став доказом вартості наданих на підставі договору послуг. Судами проігноровані доводи позивача щодо визначенні ціни наданих на підставі договору послуг, оскільки не зазначено жодного мотивування відхилення позиції позивача, хоча такі доводи є вирішальними, адже визначають суму передоплати, яка підлягає поверненню. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмежено відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков