Справа № 466/5272/22
Провадження № 2/466/474/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Настасяк Б. І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування,-

у с т а н о в и в:

21 липня 2022 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Козія Тараса Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з участю третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, у якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 на частину будинку АДРЕСА_1 в розмірі 13/100 частини (а. с. 2-5).

Стислий виклад позиції позивача.

Обґрунтування позивача.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвами про народження та розірвання шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть. За життя мати позивача склала заповіт, від 09.06.2003, посвідчений приватним нотаріусом Бєлопольською І. Р., за яким заповіла позивачу все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось.

Після смерті ОСОБА_9 , за заявою позивача приватним нотаріусом Бєлопольською І. Р. відкрито спадкову справу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Батьки позивача з 24.03.1962 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24.03.1962 органом ЗАГС м. Рахів.

Позивач зазначила, що у 2006 році її мати перенесла інсульт та була поміщена у паліативне відділення Благодійної установи «Шпиталь ім. митрополита Андрея Шептицького», де перебувала до моменту своєї смерті.

Батько позивача, ОСОБА_10 , 22.07.1967 на підставі договору купівлі-продажу придбав 1/2 частину цегляного будинку по АДРЕСА_1 , до якої входило чотири кімнати житловою площею 69,70 кв. м. та дві кухні.

22.12.1991 ОСОБА_10 подарував 2/10 частини житлового будинку разом з частиною приналежних до нього господарських будівель своєму онуку ОСОБА_4 на підставі Договору дарування.

На підставі Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 529 від 05.05.1998, затверджено ідеальні частки між співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Згідно розподілу ОСОБА_10 виділено 13/50 ідеальних частин будинку в складі: житлова кімната площею 20,3 кв. м. (1-2), ОСОБА_4 - 9/50 ідеальних частин будинку в складі: житлова кімната площею 12,2 кв. м. (1-3). В спільне користування ОСОБА_10 та ОСОБА_4 визначено кухню (1-1),3 санвузол (1-4/4).

Після відкриття спадщини позивач дізналася, що за життя її батько розпорядився своїм майном шляхом складення заповіту на ім`я відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за яким заповів їм усе своє майно.

Останні претендують на усю його частку в майна, а саме на 13/50 ідеальних частин спірного будинку.

Позивач вважає, що зареєстрована на праві власності на ОСОБА_10 частина будинку була спільним майном подружжя в силу вимог ст. 22 КпШС від 20.06.1969 року.

Таким чином, на момент смерті матері позивача їй належала на праві спільної сумісної власності 13/100 частки будинку АДРЕСА_1 .

24.04.2010 позивач звернулася до приватного нотаріуса Бєлопольської І. Р. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 .

Листом від 20.11.2020 приватний нотаріус Бєлопольська І. Р. роз`яснила, що видача свідоцтва про право на спадщину за заявою позивача неможлива, так як в останньої відсутні документи, які підтверджують право власності померлої на спадкове майно, а тому вирішення вказаного питання підлягає в судовому порядку.

16.09.2020 позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до відповідачів про виділ частки майна спадкодавця в спільному майні подружжя.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31.05.2022 (справа № 466/7041/20) у позові відмовлено з підстав неможливості вирішення судом питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

При цьому, Львівським апеляційним судом у вказаній справі встановлено дві преюдиції: позивачем не пропущено строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх майнових прав на спадкове майно; позивач не позбавлена права на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування.

Таким чином, позивач вважає, що її матір ОСОБА_9 за життя набула право на власність 1/2 частини будинку, придбаної ОСОБА_11 , проте документально це не підтвердила.

З огляду на викладене, з метою захисту своїх спадкових прав та інтересів, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Обґрунтування заперечень відповідачів.

09 вересня 2022 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Жак Н. Т. на адресу суду подала відзив на позовну заяву, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне (а. с. 33-37).

Адвокат не погодилася із твердженням позивача, що останньою не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на постанову Львівського апеляційного суду, оскільки такою обставина щодо встановлення строку позовної давності не встановлювалася та суд взагалі не надавав оцінки строку давності.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилась спадщина. За життя, 09.06.2003 ОСОБА_9 залишила заповіт, яким належне їй усе майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями були: за заповітом ОСОБА_1 , за законом першої черги її чоловік ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

24.04.2010 за заявою позивача ОСОБА_12 про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері ОСОБА_9 відкрито спадкову справу, в заяві позивач вказала майно, яке залишилося після смерті матері частина будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, на думку представника відповідача, на час подання зави про прийняття спадщини 24.04.2010 ОСОБА_1 було відомо про вказане майно і вона вважала співвласником цього майна свою матір.

ОСОБА_10 (чоловік померлої ОСОБА_9 ) постійно проживав разом із померлою за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті дружини ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (1937 року народження) був непрацездатним (72 роки), тому, відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, мав право на обов`язкову частку у спадщині.

Зазначила, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про час відкриття спадщини з 09.11.2009, 24.04.2010 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом.

У вересні 2020 року в суді виник спір за позовом позивача до відповідачів, де позивач у судовому засіданні вказала, що вона не зверталася із заявами до суду до смерті батька, оскільки не хотіла мати з ним конфлікту.

Позивач ОСОБА_1 із позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9 на частку будинку звернулася у липні 2022 року, тобто після 13 років з дня відкриття спадщини, оскільки саме тоді вона дізналася про неможливість у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на майно нотаріусом з-за відсутності документів на згадане майно за померлим.

Представник відповідача додатково зазначила, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини, таке право належало ОСОБА_10 з часу відкриття спадщини. Вказані обставини позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю за заповітом, були відомі з 09.11.2009. З позовом про визнання за нею права власності як спадкоємця за заповітом позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в липні 2022 року, тобто через 10 років після спливу строку позовної давності.

З огляду на викладене, представник відповідача просить суд застосувати позовну давність та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Відзив на позовну заяву відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в порядку ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом строк до суду не подано.

19 травня 2023 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І. Р. (а. с. 102).

Нотаріус зазначила, що 24 квітня 2010 року до неї звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 . У заяві вказане майно, яке залишилося на день смерті померлої частина будинку разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що за адресою: АДРЕСА_1 . Документів на згадане майно спадкоємцем не надано.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10 , який постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 , і який на день смерті ОСОБА_9 був її чоловіком (зі слів доньки ОСОБА_1 ), але не звертався із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Крім того, ОСОБА_1 звернулася до неї 19 серпня 2020 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_10 . Того ж дня ОСОБА_1 порушила питання видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та їй було усно пояснено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності матері на будинок, їй необхідно звернутися до суду.

Аналогічні письмові пояснення нотаріусом подані суду в межах цивільної справи № 466/7041/20, а 09 вересня 2020 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася дружина померлого ОСОБА_3 . Спадкова справа заведена 19 серпня 2020 року за № 10/2020, заяви зареєстровані в книзі обліку і реєстрації спадкових справ в день надходження.

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про призупинення видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 у зв`язку із відкриттям провадження у справі ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2020 року, тому нею (нотаріусом) 24 вересня 2020 року № 72/02-31 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій ОСОБА_3 отримала 25 вересня 2020 року о 13:50 год.

Нотаріус зазначила, що 22 серпня 2022 року до неї знову звернулася ОСОБА_3 із заявою про видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_10 , але їй було відомо про те, що відкрито провадження у справі і наступного дня до неї звернулася ОСОБА_1 із заявою про те, що відкрито провадження у справі, і тому просить не вчиняти жодних дій. До заяви додана копія ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2022 року. Нею 25 серпня 2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , але за Постановою за № 67/02-31 від 25.08.2022 про відмову у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_3 не звернулася, хоча її повідомлено неодноразово.

Третьою особою ОСОБА_4 пояснень щодо позову суду надано не було.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а. с. 24).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_14 про витребування доказів. Витребувано від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни спадкову справу, заведену після померлої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 . Продовжено строк проведення підготовчого провадження (а. с. 40).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року залучено до участі у справі третьою особою ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 71).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 74).

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Козій Т. В. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили такі задовольнити. Крім того, адвокат Козій Т. В. щодо тверджень відповідача щодо застосування позовної давності додатково зазначив, що позивач вважала порушеним своє право на спадщину з моменту, коли довідалась, що її батько склав заповіт на відповідачів. Вказаним заповітом він заповів увесь будинок, хоча мав право заповісти лише 1/2 частину належного йому будинку, що порушує законні права позивача. У зв`язку з чим позивач звернулася із позовом про виділ частки спадкодавця в спільному майні подружжя. Тому початком перебігу строку позовної давності вважає момент після смерті батька, коли позивач дізналася про наявність заповіту на користь відповідачів, а не з моменту відкриття спадщини, як про це зазначає сторона відповідача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 підтримав вимоги позовної заяви та просив такі задовольнити.

У судове засідання третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бєлопольська І. Р. не з`явилася.

У судовому засіданні, перевіркою доводів сторін і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. У той же час кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Спірні правовідносини виникли з приводу права на спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 6).

Згідно з Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 24.03.1962.

Відповідно до Договору, посвідченого нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори 22.07.1967 №4-3757, зареєстрованим у Львівському міському бюро технічної інвентаризації 31.10.1967 за №2151, ОСОБА_10 22.07.1967 придбав частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складався в цілому з чотирьох кімнат житловою площею 69,70 кв. м та двох кухонь (а. с. 10).

22.12.1991 ОСОБА_10 подарував 2/10 частини житлового будинку разом з частиною приналежних до нього господарських будівель своєму онуку ОСОБА_4 на підставі Договору дарування.

Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 529 від 05.05.1998 «Про затвердження ідеальних долей між співвласниками буд. АДРЕСА_1 », затверджено висновок Львівського МБТІ № 3/4280 від 27.03.1998 про визначення ідеальних долей між співласниками будинку АДРЕСА_1 в таких частинах: ОСОБА_15 14/25 ідеальних частин в такому складі: 2-І/11,6 кв.м житлова кімната, 2-2/22,5 кв.м. житлова кімната, 2-3/11,8 кв.м. житлова кімната, 2-4/9,9 кв.м кухня, 2-5/1,3 кв.м. комора, 2-6/2,2 кв.м. ванна, 2-7/1,2 кв.м туалет; ОСОБА_10 13/50 ідеальних частин в такому складі: 1-2/20,3 кв.м. житлова кімната; ОСОБА_4 9/50 ідеальних частин в такому складі: 1-3/12,3 кв.м житлова кімната. В спільному користуванні трьох співвласників приміщення: 1/3,9 кв.м. коридор, 11/7,4 кв.м. коридор, ІІІ/3,2 кв.м. тамбур. В спільному користуванні двох співвласників ОСОБА_10 і ОСОБА_4 приміщення: І-І/12,2 кв.м кухня, 1-4/4,0 кв.м санвузол (а. с. 16).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 15132013, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_10 частка власності 13/50, та ОСОБА_4 частка власності 9/50 (а. с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ОСОБА_9 , що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 09.11.2009 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №5933 (а. с. 8).

ОСОБА_9 , 09.06.2003 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а. с. 11). Згідно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, даний заповіт зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. у Реєстрі за № 49238298 (а. с. 13)

Згідно з Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі, за заявою ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито спадкову справу, зареєстровану нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. у Спадковому реєстрі за № 49238330 (а. с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_10 , що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 06.05.2020 Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №295 (а. с. 9).

Після смерті ОСОБА_10 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. заведено спадкову справу №10/2020, зареєстровану в Спадковому реєстрі за № 66290557 (а. с 14).

Згідно ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити її право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співмешканців у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суд встановив, що спірне майно, а саме 13/50 частки будинку, яка зареєстрована на праві власності на ОСОБА_10 була спільним майном подружжя.

На момент смерті матері позивача ОСОБА_9 їй належала на праві спільної сумісної власності 13/100 частки будинку АДРЕСА_1 .

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судовим розглядом встановлено, що батько позивача ОСОБА_10 станом на день смерті ОСОБА_9 на час відкриття спадщини, постійно не проживав разом із спадкодавцем та не звертався за оформленням спадкових справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

З огляду на викладене, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи та перевіркою доводів сторін, дослідженні письмових доказів у справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними у судовому розгляді належними та допустимими доказами, такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, а тому суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_3 адвоката Жак Н. Т. про застосування строку позовної давності, то така задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ( Постанова КЦС ВС від 06.11.2019 № 203/304/17 (61-5400св19).

Про порушення свого права власності позивач дізналася у 2020 році, коли звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_10 та дізналася про наявність заповіту на користь відповідачів.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд враховує, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з моменту відкриття спадщини після смерті матері позивача, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт відкриття спадщини не свідчить про порушення права власності. Не оформлення свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності

Судом встановлено, що у серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права на спірне майно, тому суд вважає, що саме з цього часу відраховується позовна давність на звернення позивача з позовом до суду за захистом порушеного права.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду 21.07.2022, тобто в межах строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Жак Н. Т. про застосування позовної давності.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з участю третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 на частину будинку АДРЕСА_1 в розмірі 13/100 частини.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , РНОКПП суду невідомий, ОСОБА_5 , РНОКПП суду невідомий, ОСОБА_6 , РНОКПП суду невідомий, ОСОБА_7 , РНОКПП суду невідомий, ОСОБА_8 РНОКПП суду невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП суду невідомий, адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП суду невідомий, адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП суду невідомий, адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_7 , РНОКПП суду невідомий, адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_8 , РНОКПП суду невідомий, адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бєлопольська Ірина Романівна, місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Антоновича, 11/3.

Третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Суддя П. Т. Едер