Провадження № 2/204/834/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

Іменем України

(повний текст)

17 жовтня 2023 року м. Дніпро Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі: головуючого судді Чудопалової С.В., за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р., позивач ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,- ВСТАНОВИВ:

В провадженні суджу перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третья особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Ухвалою суду від 20.03.2023 відкрите провадження в даній справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання . 12.04.2023 ухвалою суду залучено Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору . 15.05.2023 від представника відповідача адвоката Савко В. надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання про закриття провадження по справі. 13.07.2023 позивач уточнив позовні вимоги та просив усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити порядок виховання та спілкування з дитиною. В судовому засіданні представник відповідача підтримав раніше подане клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із тим, що внаслідок зміни фактичних обставин, які мають значення для вирішення спору, даний спір не підлягає розгляду судами України в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування клопотання відзначив, що після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в України, відповідачка разом із дитиною 05.03.2022 перетнули державний кордон України та виїхали до Польщі де наразі перебувають, враховуючи, що дитина вже більше року проживає поза межами України, тому вийшла з під юрисдикції України. Вважають, що ні органи опіки та піклування , залучені до справи, ні суд, не мають юрисдикції щодо вирішення вказаного спору. Позивач дане питання залишив на розсуд суду. Третя особа Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, раніше надав заяву щодо розгляду справи без їх участі, зазначив, що позивач до органу опіки та піклування не звертався з питання надання письмового висновку щодо доцільності Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу щодо заявлено клопотання, приходить до наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.09.2018 Чечелівським районним у м.Дніпрі відділом ДРАЦС РС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області(а.с.10). Позивчачем не заперечується той факт, що відповідачка наразі з донькою перебуває у Польщі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи. Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Так, ЄСПЛ зазначає, що правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду, що перш за все, пов`язано з наявністю юрисдикції для вирішення спору. Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Законом України «Про приєднання України до Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей» від 14.09.2006 ратифіковано Конвенцію про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинену 19.10 1996 у м.Гаазі (надалі Конвенція). Конвенція набула чинності 01.02.2008. Відповідно до ст. 1, цілями Конвенції є:a)визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини;b)визначити, яке право має застосовуватися такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції;c) визначити право, що застосовується до батьківської відповідальності;d) забезпечити визнання та виконання таких заходів захисту в усіх Договірних Державах;e) запровадити таке співробітництво між органами Договірних Держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції. Для цілей цієї Конвенції термін «батьківська відповідальність» включає повноваження, що випливають з батьківських чи будь-яких аналогічних відносин, які визначають права, обов`язки та представництво стосовно особи чи майна дитини батьків, опікунів або інших законних представників. Отже, Конвенція охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності, опіки, зокрема, й право визначати місце проживання дитини. За загальним правилом, що наведене в ч. 1 ст. 5 Конвенції, судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. Водночас, частиною першою статті 6 Конвенції визначено, що для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5. Отже, за змістом наведених положень Конвенції у даній категорії справ юрисдикція спору слідує за місцем постійного проживання дитини, а тому якщо постійне місце проживання дитини переноситься до іншої договірної держави, органи влади держави нового місця постійного проживання набувають юрисдикції щодо суті спору. Виходячи з того, що юрисдикція держави у вирішенні даної категорії спорів пов`язується саме з поняттям постійного (звичайного) місця проживання дитини, суд повинен визначити чи має право на розгляд справи, виходячи з доведеності факту саме постійного місяця проживання дитини. Визначення поняття «постійне/звичайне місце проживання» Конвенцією не визначено. Разом з тим, як відзначив у Постанові від 17.08.2022 Верховний Суд (справа № 613/11185/19), звичайне місце проживання дитини варто розуміти як таке місце, існування якого доводить певний ступінь прив`язаності дитини до соціального та сімейного її оточення. Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі. Звичайне місце проживання підтверджується: відвідуванням дошкільного навчального закладу садка, школи, різноманітних гуртків, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки тощо. Під час розгляду справи у суді першої інстанції має бути встановлено, що таке місце проживання існувало та збереглося задля обґрунтування того, що юрисдикція суду України є/зберігається для вирішення спору по суті вимог, адже зі зміною звичайного місця проживання дитини припиняється юрисдикція суду України на вирішення спору про визначення місця її проживання. При цьому, згідно статті 35 Конвенції Компетентні органи Договірної Держави можуть звернутися з проханням до органів іншої Договірної Держави про надання допомоги у виконанні заходів захисту, ужитих згідно з цією Конвенцією, особливо під час забезпечення ефективного здійснення права на спілкування, а також права на підтримання безпосередніх контактів на постійній основі. Під час розгляду справи судом, встановлено, і не заперечуєься сторонами, що внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України відповідачка ОСОБА_3 , разом з донькою ОСОБА_5 2018 р/народження виїхали з України та змінили місце постійного проживання з України на країну Польща. При цьому, докази на доведення факту постійного проживання в країні Польщі, надані представником відповідача в судовому засіданні, суд вважає переконливими. Зокрема, враховуючи тривалість перебування дитини в країні проживання, відвідування дошкільного закладу(дитячого садка№ НОМЕР_2 ),який знаходиься у м. Лодзі, де отримано висновок щодо адаптації, особливостей розвитку та навчання дитини, свідчить про ступінь прив`язаності дитини до соціального оточення і соціальні відносини дитини в державі проживання, крім того відповідач та донька ОСОБА_6 у Польщі вже отримали номер Pesel, тому суд доходить висновку, що дитина інтегрувалась в соціальне середовище, в якому проживає та таке соціальне середовище є для дитини комфортним. Так, відповідно до статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Такий порядок передбачений якраз Конвенцією Про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей та відповідним процесуальним законодавством Польщі. З огляду на наведене, враховуючи, що місце постійного проживання дитини ОСОБА_4 змінилось, керуючись положеннями статей 5, 6 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей,суд констатує припинення юрисдикції суду України на вирішення спору у даній цивільній справі. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ч. 2ст. 255 ЦПК Українипро закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Керуючись п. 1 ч. 1 ст.255, ст.ст.258, 260,261, 353-354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника відповідача адвоката Савко Д.Ю. - задовольнити. Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 23.10.2023.

Суддя С.В.Чудопалова