Справа № 214/2581/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , заборгованість за договорами позики: за договором від 09.01.2020 року основну суму боргу 2000 доларів США та 3% річних 140,06 доларів США, що разом становить 2 140,06 доларів США; за договором від 19.02.2020 року основну суму боргу 4500 доларів США та 3% річних 298,55 доларів США, що разом становить 4 798,55 доларів США; за договором позики від 25.01.2021 року основну суму боргу 11 000 доларів США та 3% річних 382,43 доларів США, що разом становить 11 382,43 доларів США; за договором від 30.03.2021 року основну суму боргу 6 500 доларів США та 3% річних 223,85 доларів США, що разом становить 6 723,85 доларів США.

В обґрунтування позову навів наступне. 09 січня 2020 року, 19 лютого 2020 року, 25 січня 2021 року, 30 березня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договори позики, на виконання умов яких, позивачем було передано у власність відповідачу наступні суми грошових коштів: за договором від 09.01.2020 року кошти у розмірі 2 000 доларів США зі строком повернення до 25.01.2020 року; за договором від 19.02.2020 року кошти у розмірі 4500 доларів США зі строком повернення до 10.03.2020 року; за договором від 25.01.2021 року кошти у розмірі 11000 доларів США зі строком повернення до 30.03.2021 року; за договором від 30.03.2021 року кошти у розмірі 6500 доларів США зі строком повернення до повернення до 03.04.2021 року. Від сплати боргів по вищевказаним договорам в повному обсязі, в добровільному порядку, відповідач відмовляється. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) г передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем е юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики - та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Саме на підтвердження укладання договорів позики і передачі грошей за ними і були складені розписки (оригінали яких будуть надані в судовому засіданні). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, зобов`язання Має що виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином сума боргу за договорами позики від 09.01.2020 року становить 2000 доларів США; від 19.02.2020 року - 4500 доларів США; за договором від 25.01.2021 року - 11000 доларів США; за договором від 30.03.2021 року - 6500 доларів США, а разом 22000 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача, окрім основних сум заборгованості за договорами позики від 09.01.2020, 19.02.2020р., 25.01.2021р. та 30.03.2021, підлягають стягненню також і три відсотки річних від прострочених сум, які становлять: за договором від 09.01.2020 (сума боргу 2000 доларів США, кількість днів прострочення (починаючи з 26.01.2020 по 27.05.2022 день звернення до суду з позовом) складає 853 дня), 3% річних становить 140,06 доларів США; за договором від 19.02.2020 року (сума боргу 4500 доларів США, кількість днів прострочення (починаючи з 11.03.2020 року по 27.05.2022 року (день звернення до суду з позовом) складає 808 днів), 3% річних становить 298,55 доларів США; за договором від 25.01.2021 року (сума боргу 11000 доларів США, кількість днів прострочення (починаючи з 31.03.2021 року по 27.05.2022 року (день звернення до суду з позовом) складає 423 день), 3 % річних становить 382,43 доларів США; за договором від 30.03.2021 року (сума боргу 6500 доларів США, кількість дні прострочення (починаючи з 04.04.2021 року по 27.05.2022 року (день звернення до суду з позовом) складає 419 днів), 3% річних становить 223,85 доларів США, а разом 1044, 89 доларів США.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивача проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписки (а.с.67,68,69,70).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: розписки (а.с. 67,68,69,70), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачем ОСОБА_3 у борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів, їх суму, умови та строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи зазначені докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 , грошові кошти, а саме: за договором від 09.01.2020 року грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США зі строком повернення до 25.01.2020 року; за договором від 19.02.2020 року грошові кошти у розмірі 4000 доларів США зі строком повернення до 10.03.2020 року 4500 доларів США; за договором від 25.01.2021 року грошові кошти у розмірі 11000 доларів США зі строком повернення до 30.03.2021 року; за договором від 30.03.2021 року грошові кошти у розмірі 6500 доларів США зі строком повернення 03.04.2021 року, що підтверджується розписками (а.с. 67,68,69,70).

В обумовлений сторонами строк, відповідач борг не повернув, що встановлено змістом позову, не спростовано відповідачем.

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.2ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно дост.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Так, письмова форма договорів позики від 09.01.2020 року, 19.02.2020 року, 25.01.2021 року, 30.03.2021 року, укладених між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_3 , як позичальником, є доказом передачі грошової суми позичальнику та наявності між сторонами договірних відносин зобов`язально-грошового характеру. Крім того, відсутність розписки позикодавця згідно з положеннями ст.545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано до обумовлених сторонами строків. До того ж судом встановлено, що кожен договорів не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду немає підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договорів позики від 09.01.2020 року, 19.02.2020 року, 25.01.2021 року, 30.03.2021 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в загальній сумі 24 000 доларів США в обумовлені сторонами строки.

Згідно ст. 192, ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 1 ст. 524 ЦК України, ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Отже, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відтак, необхідності у визначенні еквіваленту суми заборгованості, що стягується з відповідача за наданою розпискою в іноземній валюті -доларах США у співвідношенні до національної валюти України- гривні суд не вбачає, оскільки виконання зобов`язання обумовлене в іноземній валюті, а тому й стягнення боргу в цій же валюті не суперечитиме чинному законодавству України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за договорами позики від 09.01.2020 року, 19.02.2020 року, 25.01.2021 року та 30.03.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно ч. 2ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, зважаючи на вищевикладене, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідач має зобов`язання перед позивачем повернути отримані у борг грошові кошти, а позивач має право вимагати від відповідача відповідного виконання укладеного договору позики, однак, у зв`язку із невиконанням належним чином відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в межах заявлених позовних вимог, тобто згідно наданого позивачем розрахунку, з якими погоджується суд та який є наступним: за договором від 09.01.2020 (сума боргу 2000 доларів США, кількість днів прострочення (починаючи з 26.01.2020 по 27.05.2022 день звернення до суду з позовом) складає 853 дня) - 3% річних становить 140,06 доларів США; за договором від 19.02.2020 року (сума боргу 4500 доларів США, кількість днів прострочення (починаючи з 11.03.2020 року по 27.05.2022 року (день звернення до суду з позовом) складає 808 днів) - 3% річних становить 298,55 доларів США; за договором від 25.01.2021 року (сума боргу 11000 доларів США, кількість днів прострочення (починаючи з 31.03.2021 року по 27.05.2022 року (день звернення до суду з позовом) складає 423 день) - 3 % річних становить 382,43 доларів США; за договором від 30.03.2021 року (сума боргу 6500 доларів США, кількість дні прострочення (починаючи з 04.04.2021 року по 27.05.2022 року (день звернення до суду з позовом) складає 419 днів) - 3% річних становить 223,85 доларів США, а разом 1 044, 89 доларів США.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 24 000 доларів США , а також 3% річних в сумі 1 044,89 доларів США, що загалом становить 25 044, 89 доларів США.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 25 травня 2022 року між адвокатом Кравцовим С.І. та позивачем було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язався надати юридичні послуги щодо захисту та представництва інтересів клієнта (а.с. 15). На підтвердження наданих послуг за договором, суду було надано квитанцію, згідно якої загальна вартість послуг складає 50 000,00 грн. (а.с. 12).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є значно складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, та приходить до висновку про дійсну неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витрачених адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг, тобто завищення їхнього розміру, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат та стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

В силу ст.133, 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 7 325,64 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1046,1047,1049ЦК України, ст.ст.12,13,19,23,77,78,133,137,141,263-265,268,273,280-284,354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 09.01.2020 року в сумі 2 000 доларів США, 3% річних в сумі 140,06 доларів США доларів США, що загалом становить 2 140,06 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 19.02.2020 року в сумі 4 500 доларів США, 3% річних в сумі 298,55 доларів США доларів США, що загалом становить 4 798,55 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 25.01.2021 року в сумі 11 000 доларів США, 3% річних в сумі 382,43 доларів США доларів США, що загалом становить 11 382,43 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 30.03.2021 року в сумі 6 500 доларів США, 3% річних в сумі 223,85 доларів США доларів США, що загалом становить 6 723,85 доларів США

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 7 325 грн. 64 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов