Справа № 523/8027/19
Провадження №2/523/1653/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"11" жовтня 2023 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
за участю секретаря судового засідання Сервачук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, про припинення права на частку в спільному майні, про визнання права власності,-
17 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позвом до ОСОБА_2 , Одеської міської ради, в якому просила:
- припинити право власності ОСОБА_2 на 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з виплатою ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду попередньо внесеної грошової компенсації вартості 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ;
- визнати право власності на належні ОСОБА_2 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 ;
- здійснити розподіл судових витрат.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 06.09.1957 виконавчим комітетом Ленінської районної ради депутатів трудящих було прийняте рішення 612, яким батькові позивачки, ОСОБА_3 , було виділено земельну ділянку, площею 541 кв.м, по АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва.
Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих від 07.01.1965 №39-а було затверджено акт прийняття в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує про те, що проживає в домоволодінні АДРЕСА_1 з моменту його введення до експлуатації.

У 1999 році ОСОБА_3 помер.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2004 но справі №2- 4960/2004 було встановлено факт володіння ОСОБА_3 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 , встановлено факт прийняття позивачкою, та ОСОБА_4 , спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право власності в рівних частках на будинок АДРЕСА_1 .

Державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на зазначений будинок була здійснена КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 03.11.2004, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5299794.

23 серпня 2007 року ОСОБА_4 подарував своїй доньці ОСОБА_5 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_6 ) належну йому 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М. р/н 3-2628.

10 вересня 2007 року право власності відповідачки ОСОБА_2 було зареєстроване КП «ОМБТІ та РОП», про що свідчить копія витягу №15874140.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.05.2013 по справі №1527/2-1497/11 в частині, яка була залишена без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 - ОСОБА_5 було виділено у власність 53/100 частин житлового будинку літ. «А» в домоволодінні АДРЕСА_1 , позивачці ОСОБА_1 було виділено у власність 47/100 частин житлового будинку літ. «А» в домоволодінні АДРЕСА_1 . Також даним рішенням було визначено порядок користування земельною ділянкою.

Оскільки виділені співвласникам частини житлового будинку літ. «А» знаходяться під одним дахом, мають суміжні стіни, спільні системи комунікацій, - за наслідками вирішення спору сторонам було надано у володіння та користування в натурі окремі приміщення будинку з відхиленням від ідеальних часток, що потягло за собою зміну розміру часток, проте поділ будинку на два самостійних домоволодіння з наданням кожній стороні у власність самостійного об`єкту нерухомості, з припиненням права спільної часткової власності не відбувся, і, виходячи з фактичних обставин, не міг відбутися. Крім того, порядок користування земельною ділянкою був визначений таким чином, що потрапити на виділену у користування ОСОБА_1 частину земельної ділянки та до розташованих на ній будівель можливо лише через частину земельної ділянки, виділену у користування ОСОБА_2 ..

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно віл 26.03.2019 №161120095 вбачається, що 15.10.2014 державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Тулба О.О. на підставі вищезазначеного судового рішення було зареєстровано за ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Таким чином, па теперішній час спірне домоволодіння перебуває у спільній частковій власності позивачки і ОСОБА_2 ..

Позивачка зазначає, що ОСОБА_2 в будинку, у використанні будинку, на частку якого зареєстровано її право власності, в якості житла не зацікавлена: вона ніколи не проживала в будинку, витрати по утриманню будинку в стані придатному для його використання за цільовим призначенням не несла. Сам факт незацікавленості ОСОБА_2 у використанні вказаного будинку для проживання вже свідчить про те, що відповідачка забезпечена житлом в іншому місці. Про забезпеченість ОСОБА_2 житлом свідчить також те, що вона проживала та була зареєстрована разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 , в квартирі АДРЕСА_2 , а після створення власної сім`ї переїхала проживати до чоловіка, наскільки мені відомо, в смт. Татарбунари Одеської області.

Крім того, спільне володіння та користування будинком АДРЕСА_1 між співвласниками є неможливим. Так, ОСОБА_2 , не маючи зацікавленості у володінні та користуванні будинком, передала повноваження щодо будинку своїй матері ОСОБА_7 , яка маючи намір його продати, через неприязне ставлення до позивачки періодично вчиняє сварки, ображає нецензурною лайкою, погрожує продати будинок особам, які створять неможливим з ними сумісне співіснування.

Через конфлікти, які час від часу виникають між позивачкою та матір`ю відповідачки до даного домоволодіння неодноразово викликались працівники правоохоронних органів.

Від продажу належної ОСОБА_2 частки її матір, як представник відповідачки, відмовляється через неприязні стосунки. При цьому ОСОБА_2 має можливість позбавити мене переважного права покупки частки у праві спільної часткової власності, відчуживши належну їй частку на підставі договору дарування.

В процесі вирішення спірних питань з інформаційної довідки від 26.03.2019 №161120081 позивачці стало відомо, що 12.03.2019 державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради Гаврюшенко О.В. на підставі рішення Одеської міської ради від .30.01.2019 №4272-V1I «Про затвердження проекту благоустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на самостійну земельну ділянку, площею 0,0276 га із кадастровим номером :17:002:0033 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вважає дане рішення Одеської міської ради незаконним.

Як вказує позивачка, за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

В силу ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином, реєстрація за ОСОБА_2 права власності на 53/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 є належним та допустимим доказом на підтвердження того факту, що дане домоволодіння є об`єктом права спільної часткової власності.

Про це також свідчить висновок №135/2017 судової будівельно-технічної експертизи, складеної 04.10.2017 судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. І.І. Скибінського С.С.» Скибінською Т.М., відповідно до якого відсутня технічна можливість поділити будинок АДРЕСА_1 шляхом виділення в натурі на самостійні домоволодіння по 47/100 та 53/100 частин домоволодіння.

Позивачка вказує про те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_1 , який є спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , могла передаватись у власність лише обох співвласників домоволодіння, тобто позивачці та ОСОБА_2 у частках, відповідних часткам співвласників у праві власності на будинок (53/100 та 47/100 відповідно).

Позивачка вважає, що рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 №4272-VII «Про затвердження проекту благоустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» в частині затвердження ОСОБА_2 проекту благоустрою та передання їй у власність самостійної земельної ділянки, площею 0.0276 га із кадастровим номером :17:002:0033 за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято з порушенням вимог ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до висновку експертного дослідження №86/16 складеного судовим експертом Рапачем К.В. 14.03.2016 виділена позивачці у користування частина будинку АДРЕСА_1 не має у своєму складі кухні, туалету та будь-яких допоміжних приміщень, не обладнана інженерними комунікаціями водопроводу, каналізації та приборів опалення, що не дозволяє використовувати його в якості самостійного та придатного до проживання об`єкту нерухомості.

Крім того, конструктивні елементи будинку знаходяться у незадовільному стані, мають понад 60 відсотків зносу та потребують капітального ремонту, що підтверджується висновком №135/2017 судової будівельно-технічної експертизи від 04.10.2017. Оскільки вказані частки домоволодіння є складовими цілими одного будинку, мають один дах, один фундамент, суміжні стіни - утримання будинку потребує спільних дій співвласників.

В силу відсутності в ОСОБА_2 будь-якого інтересу для використання 53/100 частин будинку для проживання, вона не здійснює жодних заходів щодо догляду за будинком, а неприязні стосунки з довіреною особою ОСОБА_8 робить неможливим спільне користування будинком.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на:

- на домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: на 53/100 часток, які знаходяться у праві власності в ОСОБА_2 ;

- на земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,0276 га із кадастровим номером :17:002:0033, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 про забезпечення доказів по цивільній справі задоволено.

Витребувано від Одеської міської ради належним чином засвідчену копію рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 №4272-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» в частині затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення у власність самостійної земельної ділянки, площею 0,0276 га із кадастровим номером :117:002:0033 за адресою: АДРЕСА_1 включно із копіями документів, на підставі яких дане рішення було прийнято.

Витребувано від КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відомості стосовного того, за ким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Витребувано від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області витяг з державного реєстру актів цивільного стану відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності - залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. До суду від представника адвоката Наседкіна О.І. надійшло письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав, також просив розгляд справи проводити за відсутності позивачки та її представника.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_10 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Від її адвоката Голосова Ю.В. надійшла заява про розгляд справи розглядати за їх відсутності.

У судове засідання представник Одеської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, вважає, що позов є не обгрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено про те, що рішенням Виконкому Ленінського райради депутатів трудящих від 07.01.1965 «Про затвердження громадянам актів приймання будинків в експлуатацію (з порушеннями) було затверджено акти приймання будинків в експлуатацію АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 12-14).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 липня 2004 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до податкової інспекції Суворовського району м. Одеси встановлено факт володіння ОСОБА_3 на праві приватної власності будинком АДРЕСА_1 .

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 , ОСОБА_4 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 ..

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 право власності в рівних частках на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа Одеська міська рада про визнання частково недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, виділ в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації задоволено частково.

Визнано частково недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 23 серпня 2007 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Толстих Н.М., зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 10.09.2007за № 3-2628, в частині дарування житлового будинку літ. «В» житловою площею 36,2 кв.м та надвірних будівель і споруд: літ. «З» котельня, літ. «И» душ, літ. «К» - вбиральня. літ. «Л» - котельня, №1-5 огорожа, І, ІІ мостіння, розташованих буд. АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_5 в натурі 53/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в житловому літ. «А»: 1-1-5 житловою площею 7,4 кв.м; 1-2-1 коридор площею 4,5 кв.м; приміщення 1-2-2 - житлова, площею 10,7 кв.м; приміщення 1-2-3 площею 8,8 кв.м; загальною площею з урахування робіт по переобладнанню - 31,4 кв.м, у тому числі: жила 26,9 кв.м, підсобна - 4,5 кв.м.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , та виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 275,6 кв.м, межі якої описуються наступним чином: від первинної точки відліку (від точки 1) на відстань 28,76 м (до точки 2); поворот праворуч (від точки 2) на відстань 6,0 м по межі із суміжним землекористувачем (до точки 3); поворот праворуч (від точки 3) на відстань 12,85 м (до точки 4); поворот ліворуч (від точки 4) на відстань 7,49 м (до точки 5); поворот праворуч (від точки 5) на відстань 4,29 м до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» (до точки 6); поворот ліворуч (від точки 6) на відстань 0,16 м по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А» (до точки 7); поворот праворуч (від точки 7) на відстань 4,35 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», що розділяє приміщення: № 1-2-3 від приміщення № 1-1-7 (до точки 8); поворот праворуч (від точки 8) на відстані 2,66 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», що розділяє приміщення: № 1-2-3 від приміщення № 1-1-6 (до точки 9); поворот ліворуч (від точки 9) на відстань 4,35 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», що розділяє приміщення: № 1-1-5, № 1-2-1 від приміщення № 1-1-6 (до точки 10); поворот ліворуч (від точки 10) на відстань 0,26 м (до точки 11); поворот ліворуч (від точки 11) на відстань 2,93 м (до точки 12); поворот праворуч (від точки 12) на відстань 11,25 м по межі огороджувального забору з боку АДРЕСА_1 до первісної точки відліку (до точки 1).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1,9 кв.м в будинку літ. «А» в розмірі 5 147 грн 49 коп.

В решті вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа Одеська міська рада про виділ в натурі частки домоволодіння із спільної часткової власності, визнання права власності на самочинне будівництво, встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 47/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в житловому будинку літ. «А»: № 1-1-6 житлова площею 18,5 кв.м; № 1-1-7 житлова площею 9,1 кв.м; загальною площею з урахування робіт по переобладнанню 27,6 кв.м, у тому числі жила 27,6 кв.м.

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , та виділено в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 244,4 кв.м, межі якої описуються наступним чином: (від точки 3) на відстань 1,05 м по межі із суміжним землекористувачем (до точки 18); поворот ліворуч (від точки 18) на відстань 0,63 м по межі з суміжним землекористувачем (до точки 17); поворот праворуч (від точки 17) на відстань 9,98 м по межі з суміжним землекористувачем (до точки 16); поворот праворуч (від точки 16) на відстань 7,36 м по межі з суміжним землекористувачем (до точки 15); поворот ліворуч (від точки 15) на відстань 0,51 м по межі з суміжним землекористувачем (до точки 14); поворот праворуч (від точки 14) на відстань 21,55 м по межі із суміжним землекористувачем (до точки 13); поворот праворуч (від точки 13) на відстань 6,9 м по межі огороджувального забору з сторони АДРЕСА_1 (до точки 12); поворот праворуч (від точки 12) на відстань 2,93 м (до точки 11); поворот ліворуч (від точки 11) на відстань 0,26 м (до точки 10); поворот праворуч (від точки 10) на відстань 4,35 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», що розділяє приміщення № 1-1-5, № 1-2-1 від приміщення № 1-1-6 (до точки 9); поворот праворуч (від точки 9) на відстань 2,66 м по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А», що розділяє приміщення № 1-2-3 від приміщення № 1-1-6 (до точки 8); поворот ліворуч (від точки 8) на відстань 4,35 м по внутрішній стіні будинку літ. «А», що розділяє приміщення № 1-2-3 від приміщення № 1-1-7 (до точки 7); поворот ліворуч (від точки 7) на відстань 0,16 м по зовнішній стіні будинку літ. «А» (до точки 6); поворот праворуч (від точки 6) на відстань 4,29 м (до точки 5); поворот ліворуч (від точки 5) на відстань 7,49 м (до точки 4); поворот праворуч (від точки 4) на відстань 12,85 м (до точки 3).

В решті вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року вказане рішення суду першої інстанції змінено.

У задоволенні позову ОСОБА_5 в частині вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку будівельних матеріалів, з яких складаються самовільно зведені будинок та надвірні будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, про те, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог.

Також, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, про припинення права на частку в спільному майні, про визнання права - задоволенню не підлягають.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 9-13, 76-83, 141, 247, 263- 268, 280-282, 288, 289 ЦПК,ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 65,69, 70, 71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, про припинення права на частку в спільному майні, про визнання права власності - відмовити.

Копія заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 20 жовтня 2023 року.

Суддя: Аліна С.С.