ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/1801/21 Номер провадження 22-ц/814/1343/23Головуючий у 1-й інстанції Шрамко Л.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Чемерис А.К.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Романченко О.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року, ухвалене суддею Шрамко Л.Л., повний текст рішення складено - 29 грудня 2021 року

та додаткове рішення цього ж суду від 06 січня 2022 року, ухвалене суддею Шрамко Л.Л., повний текст рішення складено - 14 січня 2022 року

та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Романченка Олексія Михайловича

на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 06 січня 2022 року, ухвалене суддею Шрамко Л.Л., повний текст рішення складено - 14 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент реєстрації Харківської міської ради, про встановлення факту знищення частини житлового будинку, припинення права власності, зміну частки у праві власності

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент реєстрації Харківської міської ради, про встановлення факту знищення частини житлового будинку, припинення права власності.

12.07.2021 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 , треті особи: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Департамент реєстрації Харківської міської ради, про встановлення факту знищення частини житлового будинку, припинення права власності, зміну частки у праві власності (т.1 а.с. 105-108), в якій просила суд встановити факт знищення 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.№1709 від 12.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Смородською Н.А.; припинити право власності ОСОБА_2 на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою внаслідок їх знищення; змінити частку ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою з 66/100 часток на 1 (одну) цілу частку.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2016 року після смерті брата ОСОБА_3 вона є власником 66/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є власником 34/100 частин вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 12.04.2007 року. Належні позивачу 66/100 частин житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями за вказаною адресою відносяться до квартири АДРЕСА_2 складаються з наступних приміщень: 2-1- коридор площею 10,6 кв.м., 2-2- санвузол площею 5,8 кв.м., 2-3 кухня - площею 14,1 кв.м., 2- 4 - житлова кімната площею 9,7 кв.м., 2-5 - житлова кімната площею 14,1 кв.м. 34/100 часток вказаного житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями до 1998 року відносилися до квартири АДРЕСА_3 та складалися з приміщень: 1 (1-1) - сіни площею 7,4 кв.м., 1-2 - кухня площею 5,40 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею 8,3 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 7,9 кв.м. У 1998 році у тій частині будинку, де знаходилася квартира АДРЕСА_3 , стався вибух, внаслідок чого ця частина будинку була зруйнована. Найбільш зруйнованим було приміщення кухні літ. 1-2. Після вибуху у зруйнованій частині будинку ніхто не мешкав. Ремонт у цій частині не проводився. У 2007 році відповідач придбала зруйновану частину житлового будинку, а у 2010 році ця частина будинку була нею розібрана (знищена). Ще до знищення своєї частини будинку відповідач взяла на себе зобов`язання обкласти цеглою стіну будинку, яка була внутрішньої стіною між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , підписавши договір від 28.05.2010 року, однак свої зобов`язання відповідач не виконала. Брат позивача за власні кошти у період 2010-2011 років самостійно обклав міжквартирну стіну цеглою. З 2010 року вказаний житловий будинок з надвірними будівлями складається тільки з приміщень квартири АДРЕСА_2 , а саме: 2-1 - коридор площею 10,6 кв.м., 2-2 - санвузол площею 5,8 кв.м., 2-3 кухня площею 14,1 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 9,7 кв.м., 2-5 житлова кімната площею 14,1 кв.м., прибудови аі, ганок аЗ, гараж О, оі - тамбур, № 1 - ворота, дворовий водопровід - № 8, огорожі № 9. Після смерті брата позивач успадкувала цю частину будинку. У березні 2016 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» була проведена інвентаризація вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, складено новий технічний паспорт на будинок та позивачу була видана довідка №1900698 від 17.03.2016 року, у примітці якої зазначено, що у зв`язку зі знесенням частини будинку та при уточненні при поточній інвентаризації загальна та житлова площа житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами змінилися і на теперішній час складають 54,3 кв. м. та 23,8 кв. відповідно. Згідно інструкції про порядок технічної інвентаризації від 24.05.2001 року із змінами і доповненнями, дані зміни не відносяться до самочинних. Ідеальні частки співвласників не перерозподілялися. Відповідач мешкає в житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . У лютому 2021 року відповідач заявила позивачу, що збирається вселятися в частину житлового будинку, належну позивачу, посилаючись на те, що в її частині будинку їй належить 34/100 частин. Позивач вказує, що у зв`язку зі знищенням 34/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, яке складалося з приміщень, про що зазначено вище, її частка змінилася і на теперішній час складає 1 (одну) цілу вказаного житлового будинку. Зміна її частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями з 66/100 ч. на 1 (одну) цілу є похідною вимогою від вимоги про припинення права власності на 34/100 частку вказаного житлового будинку, зареєстрованої за відповідачем ОСОБА_2

17.06.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Романченко О.М. подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, в якому просив суд усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається на разі із житлового будинку літ. «А-1», сараю літ. Г, вбиральні літ. Е та М, льоху літ. И, душу літ. Л, гаражу літ. О, огорож № 1, 5-6, замощення № 1, а саме, зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку літ. А-1, який входить до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов обґрунтований тим, що на сьогоднішній день частки власників домоволодіння є ідеальними, тобто ОСОБА_2 належить на праві власності 34/100 частин вказаного житлового будинку літ «А-1», житловою площею 32,4 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., сараю літ. Г, вбиральні літ. Е та М, льоху літ. И, душу літ. Л, гаражу літ. О, огорож №1, 5-6, замощення №1. ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні нею права власності, замінила замки у хвіртці та дверях будинку і відмовляється надати комплект відповідних ключів ОСОБА_2 чи її уповноваженим представникам, погрожуючи при цьому кримінальною відповідальністю у разі, якщо будуть вчинені спроби пройти до домоволодіння та проведення будівельних робіт (т.1 а.с. 84-86).

Ухвалою суду від 10.08.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, основний та зустрічний позов об`єднані в одне провадження (т.1 а.с. 135).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту знищення частини житлового будинку, припинення права власності, зміну частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , а саме зобов`язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 один комплект ключів від вхідних дверей на земельну ділянку за вказаною адресою.

В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову мотивовано тим, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконала зобов`язання щодо проведення ремонтних робіт належної їй частини домоволодіння, не можуть бути визнані підставою для примусового припинення права власності іншого співвласника домоволодіння. Для припинення права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, недостатньо одного лише фізичного знищення майна. Умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. З показань допитаних свідків судом першої інстанції встановлено, що після пожежі залишилася стіна тієї частини домоволодіння, яка фактично перебувала у користуванні іншого співвласника, а також надвірні будівлі. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що частки співвласників в натурі не були виділені. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою і вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном. Враховуючи презумпцію непорушності права власності, здійснення власником права власності на власний розсуд, у поєднанні з положеннями ст. 349 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що право власності на знищене майно може бути припинено тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Відповідно до вимог статей 367 та 372 ЦК договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Такого договору суду не надано. Передбачені законом підстави для примусового припинення права власності іншого співвласника домоволодіння відсутні. Враховуючи наведене, суд першої інстанції визнав, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження її позовних вимог, що є підставою для відмови у первісному позові.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову мотивовано тим, що задоволення зустрічного позову у викладеній представником відповідача редакції могло б призвести до фактичного вселення відповідача у всі приміщення житлового будинку, у тому числі ті, якими фактично користується позивач, що призвело б до порушення права останньої на приватне життя та житло, яке вона фактично займає. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що порушене право відповідач підлягає поновленню шляхом усунення перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , а саме зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 один комплект ключів від вхідних дверей на земельну ділянку за вказаною адресою. В іншій частині зустрічний позов не доведений, тому підлягає частковому задоволенню.

28.12.2021 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Романченка О.М. про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (т.1 а.с. 196- 199).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 січня 2022 року заява представника відповідача - адвоката Романченка О.М. про відшкодування судових витрат - задоволена частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а всього стягнуто 5 908 грн. 00 коп.

В іншій частині заяви про відшкодування судових витрат - відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, то понесені нею витрати на оплату судового збору відшкодуванню не підлягають. У разі часткового задоволення позову понесені відповідачем ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 908 грн. підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на її користь. Доводи представника позивача про те, що не надано доказів оплати адвокатського гонорару, то це не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу суд першої інстанції враховував, що зустрічний позов задоволено частково, тому заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 000 грн., що відповідатиме критеріям розумності, справедливості та дотримання розумного балансу інтересів сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями складався з двох квартир, ідеальна частка квартири АДРЕСА_3 складала 34/100 частин, а ідеальна частка квартири АДРЕСА_2 складала 66/100 часток. Ідеальні частки квартири АДРЕСА_3 та квартир АДРЕСА_2 у будинку визначені рішенням від 08.10.1981 року №168/29 виконкому Ленінської районної ради про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням фактично зайнятих житлових приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на 66/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами (інвентаризаційна справа а. 150-152). У 1998 році у квартирі АДРЕСА_3 стався вибух, внаслідок якого були знищені крильце, приміщення 1-1 - сіни площею 7,4 кв.м. та приміщення 1-2 -кухня площею 5,4 кв.м., частково зруйнованими були приміщення 1-3 площею 8,3 кв.м. та приміщення 1-4 площею 7,9 кв.м. - житлові кімнати. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 отримала у дар частково зруйновані приміщення у спірному будинку, які не ремонтувала, в будинок не вселялася, у такому стані частка будинку знаходилася до 2010 року. На момент придбання зруйнованої частки будинку ОСОБА_2 була власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_4 , зруйнована частка квартири АДРЕСА_3 нею була придбана з метою збільшення розміру сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності. У 2016 році була проведена інвентаризація спірного житлового будинку та складено 17.03.2016 року новий технічний паспорт на будинок, в якому підтверджено наявність лише квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м. та житловою 23,8 кв.м. Технічним паспортом, виготовленим у квітні 2021 року, підтверджується знищення квартири АДРЕСА_3 , а також знищення господарських будівель: сараю Г, вбиральні Е, льоху літ. И, душу літ. Л, огорожі №1, 5-6, замощення 1. Цим технічним паспортом внесені зміни у розмірі та конфігурації земельної ділянки № НОМЕР_1 , замість 822 кв.м. її розмір склав 532 кв.м., частка з боку квартири АДРЕСА_2 відійшла до домоволодіння АДРЕСА_4 і відокремлена парканом від земельної ділянки АДРЕСА_1 . Вказує, що у користування ОСОБА_3 , а потім і у користування позивача перейшла земельна ділянка площею 532 кв.м., у т.ч., з боку знищеної квартири АДРЕСА_5 , проте, ці докази, що підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи, судом першої інстанції не прийняті до уваги. Вказує, що на початку 2021 року відповідач ОСОБА_2 намагалася вселитися в її частку будинку, заявляючи, що у частці 66/100 житлового будинку є її частка, яка складає 34/100. У суді першої інстанції представник відповідача не оспорював факт вибуху та руйнування у 1998 році частини будинку АДРЕСА_1 , яка відноситься до квартири АДРЕСА_3 , також не оспорювався факт поділу земельної ділянки і встановлення меж користування нею, підписання з ОСОБА_3 договору про поділ земельної ділянки. Вказує, що на час приймання в дар відповідачем 34/100 часток спірний житловий будинком з відповідними надвірними будівлями вже був поділений між співвласниками на дві квартири, мав окремі хвіртки, два окремі входи до житлового будинку, окремо кожний із співвласників мав відповідні господарські споруди. Вказує, що захисту підлягає право власності на існуючі в натурі житлові та нежитлові приміщення, на повністю знищене майно право власності захисту не підлягає. Посилається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем доказам, матеріалам інвентаризації спірного житлового будинку, не зазначив у рішенні, чому саме ці докази відкидаються і не беруться до уваги, суд вирішив захистити не порушене право відповідача на неіснуючі житлові приміщення та відповідні господарські споруди. Вказує, що часткове задоволення зустрічного позову надає відповідачу заволодіти власністю позивача. Суд застосував до спірних правовідносин ч.2 ст. 349 ЦК України, що є неправильним, оскільки спірні правовідносини виникли у 2021 році, тому підлягає застосуванню ст. 349 ЦК України у новій редакції та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також вказує, що такого захисту порушеного права як зобов`язання надати ключі від вхідних дверей на земельну ділянку взагалі не передбачено ст. 16 ЦК України. При ухваленні рішення суд послався на правову позицію у справі №708/254/18, обставини якої не є подібними з даною справою.

Також вказує, що не згодна з додатковим рішенням суду в частині стягнення витрат за надання правничої допомоги, оскільки договір укладено не з адвокатом, а з юридичною особою в особі керуючого Романченка О.М., адвокатське бюро як юридична особа не може надавати громадянам правничу допомогу. Договір з адвокатом Романченком О.М. на подання та підписання відзиву, зустрічних позовних заяв та інших процесуальних документів відповідач ОСОБА_2 не укладала. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, проте судовий збір стягнуто повністю, а не пропорційно задоволеним позовним вимогам. Витрати у розмірі 5 000 грн. за надання правничої допомоги відповідач не понесла, доказів сплати цієї суми не надала.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 21.02.2022 року до Харківського апеляційного суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Романченко О.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Романченко О.М., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відзиві на позов та у зустрічному позові відповідач повідомляла, що орієнтовний розмір її судових витрат становить 40 908,00 грн. Вказує, що 02.06.2021 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченка» та ОСОБА_2 було укладено договір та додаткову угоду №1 до нього, згідно яких сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи становить 40 000 грн., яка є фіксованою сумою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення на користь клієнта рішення, що узгоджується з вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 22.12.2021 року було підписано акт виконаних робіт, при надання правової допомоги у суді першої інстанції адвокатським бюро витрачено 20 годин. Вказує, що понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, а тому у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача та частковим задоволенням зустрічних позовних вимог відповідача, вказані витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. В оскаржуваному рішенні судом не наведено обґрунтованих та чітких доводів, на підставі чого суд дійшов висновку про часткове задоволення судових витрат на правничу допомогу саме у розмірі 5 000,00 грн. Задоволена судом частина понесених витрат на оплату правничої допомоги не є співмірною із переліком та обсягом наданої адвокатом професійної правничої допомоги, з урахуванням того, що зустрічні позовні вимоги були задоволені частково.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.01.2022 року витребувана дана цивільна справа з Ленінського районного суду м. Харкова (т.1 а.с. 243).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та справа призначена до апеляційного розгляду на 18.04.2022 року об 11-00 год., з повідомленням учасників справи (т.1 а.с. 247,248, 250).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 17).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року відкрите апеляційне провадження у справі (а.с. 218).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 27.02.2023 року о 10-20 год., з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 18).

У судові засідання апеляційного суду 26.06.2023 року та 18.10.2023 року не з`явилася позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Олійник О.М., належним чином вони повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом вручення судових повісток 02.05.2023 року адвокату Олійник О.М. (т.2 а.с. 38,39) та направлення 29.09.2023 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на офіційну електронну адресу представника позивача у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 53,57). Клопотання від сторони позивача про відкладення розгляду справи не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори 01.10.2016 року, реєстр. Р.№ 1-516, ОСОБА_1 на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 66/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 6).

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 247659878 від 11.03.2021 року, житловий будинок з прибудовами загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 234,8 кв.м., по АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві спільної часткової власності: за ОСОБА_6 - на 66/ 100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.10.2016 року, за ОСОБА_2 - на 34/100 частини на підставі договору дарування від 12.04.2007 року (т.1 а.с. 21-23).

Право власності на 66/100 частин вказаного домоволодіння було зареєстровано 01.03.2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1981 року за ОСОБА_7 , а з 01.10.2016 року - за ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою КП «Харківське міське БТІ» від 25.05.2016 року, житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою відповідає наступним характеристикам: А-1 житловий будинок з прибудовами, дерев`яний обкладений цеглою, 925 року побудови, загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., 50% зносу; літер «О» - гараж з прибудовою, шл. блок, споруди №1,8,9. Самочинно побудовані (переплановані/реконструйовані) будівлі відсутні. Фактична площа земельної ділянки становить 532 кв.м. (т.1 а.с. 7).

Станом на 31.12.2012 року згідно з інвентаризаційною справою вказане домоволодіння зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності: за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12.04.2007 року №1709, посвідченого приватним нотаріусом Смородською Н.А., - на 34/100 частин та за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1981 року, посвідченого 2-ю ХДНК, р.№2-4784 - на 66/100 частин (а.с. 233 інвентаризаційної справи).

Договір дарування від 12.04.2007 року, за яким відповідач набула право власності на частину домоволодіння за вказаною адресою, не оспорений, недійсним не визнаний, тому доводи представника позивача про його нечинність є необґрунтованими.

Згідно з технічним паспортом, складеним КП «Харківське міське БТІ» 17.03.2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зазначені співвласниками вказаного домоволодіння у вказаних частках, яке згідно з експлікацією складається з житлового будинку літ. «А-1», 1925 року побудови, прибудови а1, 1965/2012 року побудови, ганка а3, 2012 року побудови, гаража «О», 1990 року побудови, тамбура о1, 1990 року побудови, ворота №1, дворового водопроводу №8, огорожі №9 (т.1 а.с. 8-12).

Житловий будинок А-1, квартира АДРЕСА_2 складається з приміщень: коридор 2-1, площею 10, 6 кв.м., санвузла 2-2 площею 5,8 кв.м., кухні 2-3 площею 14,1 кв.м., житлових кімнат 2-4 та 2-5 площе. 9, 7 та 14,1 кв.м. відповідно. Всього по літ. А-1 загальна площа 54,3 кв.м., житлова 23,8, допоміжна 30, 5 кв.м.

Згідно з копією викопировки з плану станом на 06.10.1981року до складу домоволодіння входило: житловий будинок А-1, сіни - аа1, ганок а2,а3, сарай Г3, вбиральні Е,К, погріб И, ворота №1, огорожі №3, №4. Житловий будинок А-1 складався з приміщень: 1-1 площею 7,4 кв.м. (сіни); 1-2 пл. 5,4 кв.м. (кухня); 1-3 пл. 8,3 кв.м (жила кімната); 1-4 пл. 7,9 кв.м (жила кімната); ІІ 8,4 кв.м (сіни); 2-2 пл. 5,6 кв.м. (коридор); 2-3 пл. 8,4 кв.м. (кухня); 2-4 пл. 10,0 кв.м. (жила кімната ); 2-5 пл. 14,5 кв.м. (жила кімната). Всього загальна площа 60,1 кв.м., жила 40,7 кв.м., допоміжна - 19,4 кв.м.

У матеріалах інвентаризаційної справи наявний акт змін від 23.02.2007 року, складений техніком БТІ ОСОБА_8 за замовленням ОСОБА_9 (колишнього власника 34/100 часток домоволодіння) з метою вводу у спадщину після ОСОБА_10 , в якому зазначено, що приміщення літ «А» - приміщення І, 1-2 знесені, крильце знесено, сарай З знесений, №2 зміни відсутні. Між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 побудований самовільно (а.с. 181 інвентаризаційної справи).

28.05.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір поділу земельної ділянки, відповідно до якого домовились про поділ земельної ділянки та прав на неї, що зареєстровані на підставі рішення виконкому Ленінської райради від 06.10.1981 року за №168/29, на якій розташовані житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у натурі кожному з них відповідно до їх часток у спільному майні. Співвласники підтвердили, що згодні з визначеною межею, яка зазначена на виконавчій зйомці земельної ділянки, виконаної ТОВ «Геодезична фірма «СХМ», код 340-179923, що є невід`ємною частиною договору. За цим договором спільне володіння та право набуття права власності шляхом приватизації на частку земельної ділянки іншої сторони припиняється (т.1 а.с. 19).

Згідно з п.6 вказаного договору ОСОБА_2 зобов`язується за власний рахунок виконати роботи з облаштування житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою, які зазначенні у додатку до договору. Договір дії з моменту підписання до повного виконання.

Згідно з переліком робіт від 28.05.2010 року ОСОБА_11 зобов`язалася за власний рахунок виконати роботи з облаштування житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою, а саме: встановити огорожу, зібрати та складувати щебінь, складувати дошки, перенести витяжку на вулицю, встановити єврозабор зі сторони вулиці, перенести туалет ра душ, докласти стінку житлового будинку, розібрати та складувати теплицю, демонтувати старий огорожу та встановити новий, спилити та викорчувати 10 дерев та 1 пінь, перенести тую, засипати ями на земельній ділянці, спланувати в`їзд, їз вивезенням обламків та сміття, демонтувати старий туалет, підпилити горіх та яблуню (т.1 а.с. 20).

12.04.2007 року за договором дарування частин житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Смородською Н.А., реєстр. № 1709, ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_2 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . У договорі зазначено, що на земельній ділянці площею 822 кв.м., зареєстрованої на підставі рішення виконкому Ленінської ради від 06.10.1981 року №168/29, розташовані: житловий будинок літ А-1, дер/цегла, житловою площею 32,4 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., та будівлі: сарай літ Г, вбиральні літ Е,М, льох літ И, душ літ Л, гараж літ О, огорожа №1, 5-6, дв.водопр. №8, замощення № 1 (а.с. 227 інвентаризаційної справи).

У технічному паспорті, складеному 23.02.2007 року КП «Харківське міське БТІ», зазначені вказані приміщення.

Житловий будинок А-1 складався з приміщень: 1-3 пл. 8,3 кв.м (жила кімната); 1-4 пл. 7,9 кв.м (жила кімната); ІІ пл. 8,4 кв.м (сіни); 2-2 пл. 5,6 кв.м. (коридор); 2-3 пл. 8,4 кв.м. (кухня); 2-4 пл. 10,0 кв.м. (жила кімната); 2-5 пл. 14,5 кв.м. (жила кімната). Всього загальна площа 63,1 кв.м., жила 32,4 кв.м., допоміжна- 22,3 кв.м.

Отже, приміщення 1-1 та 1-2, які були наявні у вищенаведеному плані будинку від 06.10.1981 року, станом на 23.02.2007 року, відсутні.

Згідно з технічним паспортом, складеним у квітні 2021 року КП «Харківське місце БТІ» ХМР для власника ОСОБА_1 , за вказаною адресою розташовано: житловий будинок А-1, площею 48,4 кв.м., прибудова а1 - 22,5 кв.м., ганок а3- пл. 4,4 кв.м., льох К, навіс Л, ворота 3 з хвірткою, дворовий водопровід, паркани 2012 року побудови - № 9,10, 11, вигрібна яма №12. Житловий будинок складається з приміщень 2-1 коридор пл. 10,6 кв.м.; 2-3 кухня пл. 14,1 кв.м.; 2-4 житлова кімната пл. 9, 8 кв.м.; 2-5 житлова кімната пл. 14,0 кв.м.; 2-2 санвузол пл. 5,8 кв.м. Загальна площа 54,3 кв.м., житлова площа 23,8 кв.м., допоміжна 30,5 кв.м. (т.1 а.с. 95-101).

Згідно з довідкою №110070-2 від 20.04.2021 року після обстеження на місті 13.04.2021 року та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 дійсно відповідають наступним характеристикам: житловий будинок літ А-1 з прибудовами (1925 року побудови) загальна площа 54,3 кв.м., житлова 23, 8 кв.м., льох літ К (1990 р.), навіс літ Л (навіс 2016 р.), душ літ М (2016 р.), гараж літ О (1990 р.), огорожа №1,9,10,11, дворовий водопровід №8 (1986 р.), вигрібна яма №12 (1990 р.). Площа земельної ділянки 532 кв.м.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рита Реєстру прав власності на нерухоме майно №273280591 від 03.09.2021 вбачається, що право приватної власності в цілому на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2 ХДНК р.№ 4-692 від 01.07.2005 року. Також за нею зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1193 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішенню РВК Ленінської райради від 28.02.1956 року №67 (т.1 а.с. 170-171).

У довідці КП «Харківське міське БТІ» від 25.05.2016 року, виданої ОСОБА_1 , зазначено, що після обстеження на місті 12.03.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 відповідає наступним характеристикам: загальна площа 54,3 кв.м., житлова 23,8 кв.м., відсоток зносу 50%, гараж з прибудовою, споруди №8,9. У зв`язку зі знесенням частини будинку та при уточненні при поточній інвентаризації загальна та житлова площа житлового будинку літ А-1 з прибудовами змінилися і на теперішній час складають 54,3 кв.м. та 23,8 кв.м. відповідно. Згідно Інструкції про порядок технічної інвентаризації від 24.05.2001 року, зі змінами і доповненнями, дані зміни не відносяться до самочинних. Ідеальні частки співвласників не перерозподілялись. Згідно з п.3.2. розділу 3 вказаної Інструкцією від 24.05.2001 № 127 гараж літ «О» не належить до самочинного будівництва, як побудований до 05.08.1992 року (а.с. 256 інвентаризаційної справи).

Допитані у суді першої інстанції за клопотанням представника позивача свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду показали, що після пожежі частина будинку зруйнована. Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що домоволодіння по АДРЕСА_1 , належало двом власникам. Після вибуху котла АГВ у частині, належній колишньому співвласнику ОСОБА_16 , частина будинку майже повністю зруйнована, стіни завалились у двір, однак одна стіна з боку вулиці залишилась цілою. ОСОБА_16 продала свою ділянку сусідці з 59 будинку. 10 років стояв будинок розвалений. Другу половину купили ОСОБА_17 з ОСОБА_18 . Вони побудували гараж. У них був конфлікт з власником 59 будинку, яка повинна була закласти стіну з боку частини будинку ОСОБА_19 , однак цей договір не виконувався. ОСОБА_20 з сином та сусіди допомоги побудувати стіну. Потім сторони врегулювали це питання. Вхід у позивача окремий. Побудували стіну, заклали цеглою, вхід до іншої частини будинку заклали, хто саме це зробив, свідку невідомо. З 59 будинку в 57 будинок сусіди не вселялись, все було зруйновано. Співвласники все самі прибрали, все почистили. Прибрали хвіртку, поставили глуху стіну на вулицю у 2010-2012 роках. Стіну вони заклали, хто ставив стіну йому невідомо Після цього ділянкою відповідач не користувалася. Власники 59 будинку домовились з ОСОБА_21 про розподіл земельної ділянки між власниками 57 та 59 будинків, а саме, що ОСОБА_19 залишиться частина ділянки, яка була зруйнована, а він уступив частину ділянки, а саме свого городу, відповідачу. Все було врегульовано миром. Гараж побудували ОСОБА_22 з ОСОБА_18 . До цього був дерев`яний сарай, замість якого був побудований гараж зі шлакоблока. Відповідача вона не знає та що кому належить, їй невідомо. Вхід у двір влаштований з другої половини після пожежі, з боку другого співвласника, де була пожежа, вхід відсутній.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є сусідкою позивача по АДРЕСА_3 , де позивач проживає і зараз. Вона отримана спадщину після брата в будинку по АДРЕСА_7 . У 59 будинок з`явились сусіди, почались претензії, що це їх частина. Однак після пожежі 1989 року стіна завалилася. У 2007 році сусіди купили цю частину, їх цікавила земельна ділянка. Почались конфлікти у ОСОБА_23 (брата позивача) з сусідами. Вони улагодили конфлікт, обмінялись частинами земельних ділянок. Сусіди обіцяли зробити ремонт, однак не зробили. ОСОБА_19 прийшлося своїми силами проводити ремонт. ОСОБА_24 з сином будували гараж у 1995-1996 роках. Вона бачила будинок після вибуху, заходила у двір, бачила, що половина будинку, однак не повністю, була зруйнована з боку двору. Цю зруйновану частину купили сусіди у 2007 році. Нові власники з 59 будинку знесли зруйновану частин будинку, оскільки вона була непридатна, а через деякий час помінялись з ОСОБА_19 частинами земельної ділянки, обіцяли зробити ремонт. Однак ОСОБА_24 наймав сусіда, щоб той стіну цегляну побудував. Вони домовились, що з боку 59 будинку частина ділянки перейде до ОСОБА_25 , зруйнована частина - до ОСОБА_23 . Власники 59 будинку пообіцяли закласти стіну, уплотнити, навести порядок, очистити, однак зробили щось лише трохи, свою обіцянку не виконали. Гараж ОСОБА_24 побудував з сином. Чи був якийсь гараж на цьому місті до побудови, вона не пам`ятає. Після обміну ділянками всі заспокоїлись, ОСОБА_24 побудував ванну і туалет. У домоволодіння є лише один вхід - до будинку позивача. Один вхід там залишився після того, як встановили паркан. Вона буває у ОСОБА_1 приблизно 2-3 рази на рік. ОСОБА_1 встановила сигналізацію. Сусіди з 59 будинку півроку тому сказали, що на цій території їхня частина будинку та вони будуть тут жити. Друга половина дома відсутня на даний час. Будівля якась стояла, але вона не знає, що за будівля. Їй відомо, що був конфлікт між сторонами, сусіди намагались вселитися, була поліція. Ірина померла у 2009-2010 р.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що після вибуху частина будинку, належна сусідам ОСОБА_19 , частина будинку була зруйнована.

Допитаний за клопотанням представника відповідача свідок ОСОБА_26 суду показав, що він є співвласником підприємства, яке займається реконструкцією будівель. У 2016 році до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням щодо проведення ремонтних робіт у домоволодінні АДРЕСА_1 . Вони домовились про те, що він виконає роботи по відновленню та ремонту зруйнованого приміщення по АДРЕСА_1 та відновленню надвірних будівель за вказаною адресою, а саме гаражу, сараю, навісу, вбиральні. Однак, домовитися зі співвласником домоволодіння про проведення вказаних робіт було складно. Вона не проживала за вказаною адресою, зустрічі відбувалися в кафе. Вона уникала обговорення цього питання, посилалася на хворобу, відпустку. Більше року тому він привіз листа з запрошенням її з`явитися для виконання робіт. Було прийнято рішення заходити за вказаною адресою у присутності поліції. Позивач перешкоджає виконанню будівельних та ремонтних робіт. Вона здає в оренду приміщення, отримує орендну плату та її все влаштовує. Йому з іншими особами для проведення робіт не давали пройти. Відповідач на зустрічі не з`являлася, на листи не відповідала. Проникнути на територію домоволодіння фізично вони не могли, оскільки ворота зачинені на замок, ключі ОСОБА_27 замінила.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною першоюстатті 316 ЦК Українипередбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно достатті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

За змістом частин 1, 2статті 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першоюстатті 319 ЦК Українипередбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, у національному законодавстві визначено у ст. 317 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток.

Відповідно дост. 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 346 ЦК Українипередбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна.

Відповідно дост. 349 ЦК Україниправо власності на майно припиняється в разі його знищення.

Цивільним кодексом України передбачено особливості припинення права власності у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації.

Так, відповідно до частини другої статті 349 ЦК України право власності на таке майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державними реєстраторами на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, зі змінами затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), який регламентує умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, вказаною статтею визначено, що заявник, це зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно суб`єктами державної реєстрації прав виключно за заявочним принципом.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону, яка кореспондується з п. 6 Порядку, встановлено, що державна реєстрація прав (припинення прав та їх обтяжень) проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Відповідно до статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Стаття 20 Закону закріплює, що заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Згідно Порядку для проведення державної реєстрації речових прав, необхідними документами є документи, що підтверджують набуття, зміну або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документи, що підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 40 Порядку встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Відповідно до ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 6 Закону до суб`єктів державної реєстрації прав належать: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти.

До організаційної системи державної реєстрації прав також входять державні реєстратори.

З аналізу наведених норм вбачається, що власник за своїм бажанням має право визначити фактичну та юридичну долю речі.

Знищення майна належить до таких способів припинення права власності, коли власник за своїм бажанням, добровільно припиняє своє право власності, або ж право власності припиняється поза волею власника в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб.

З урахуванням вищевказаних норм законодавства слід дійти висновку, що у разі відсутності добровільної згоди співвласника припинення його частки у праві власності (навіть у зв`язку зі знищенням майна) можливе лише за компенсації вартості цієї частки.

Відповідно до пункту 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

За схожих фактичних обставин та з таким застосуванням норм матеріального права Касаційний цивільний суд Верховного Суду дійшов висновку про відмову у задоволенні позову міської ради до фізичних осіб співвласників про припинення права власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності на це майно (постанова від 17.01.2019 року у справі №708/254/18).

Так, у постанові Верховного Суду від 17.01.2019 року у справі №708/254/18 викладено правовий висновок про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно з вимогами статі 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Також у постанові від 26.06.2019 року у справі №334/16303/15 суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту повного знищення спірного об`єкту нерухомості, а також звернення співвласника - відповідача із заявою щодо припинення права власності через знищення нерухомого майна.

У постанові від 10.05.2018 року у справі №302/1094/16-ц Касаційний цивільний суд зазначив, що вирішення спору щодо припинення права власності на знищене майно за позовом третіх осіб відносно спірного майна крім власника не допускається. Оскільки спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються у вигляді відсотків чи часток. Зменшення майна в результаті його пошкодження тягне за собою наслідки для всіх співвласників.

Статтею 365 ЦК України визначено підстави припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так, відповідно до ч.1 вказаної статті право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні за позов іншого співвласника необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2018 року у справі №640/16171/14.

Статтею 204 ЦК України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Щодо зустрічного позову суд першої інстанції зазначив наступне.

Факт наявності перешкод з боку позивача ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 у користуванні належною їй часткою нерухомості знайшов своє підтвердження показами свідка ОСОБА_26 .

Крім того, зі змісту позовної заяви позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона не визнає права відповідача ОСОБА_2 на доступ до домоволодіння за вказаною адресою. З пояснень допитаних свідків встановлено, що у двір домоволодіння є один вхід, який зачинений та відповідач не має можливості безперешкодно потрапити на земельну ділянку за вказаною адресою.

У зустрічному позові представник відповідача просить усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку літ. «А-1», сараю літ. Г, вбиральні літ. Е та М, льоху літ И, душу літ. Л, гаражу літ. О, огорож № 1, 5-6, замощення № 1, а саме, зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку літ. А-1, який входить до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Суду першої інстанції не надано доказів, якими саме приміщеннями та будівлями фактично користується відповідач у цьому домоволодінні.

Додатковим рішенням суду від 06.01.2022 року встановлено, що рішенням суду від 21.12.2021 року питання щодо судових витрат не було вирішено, тому наявні передбачені п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України підстави для постановлення додаткового рішення щодо судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за звернення до суду з первісним позовом та уточненою позовною заявою згідно з чеками відділення АТ «КБ «Приватбанк» від 23.03.2021 року у розмірі 1 816 грн. та від 07.07.2021 року у розмірі 908 грн. (т.1 а.с.1,104).

Згідно з квитанцією №33726 від 16.06.2021 року за подачу зустрічного позову ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. (т.1 а.с. 87).

Враховуючи, що зустрічний позов ОСОБА_2 , який є немайновим, задоволено частково, відповідно до п.п 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило на час подачі зустрічного позову 908 грн., понесені відповідачем витрати на оплату судового збору у розмірі 908 грн. підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 .

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд першої інстанції зазначив наступне.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Романченко О.М. у відзиві на позов, поданому 16.06.2021 року, зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат відповідача на оплату професійної правничої допомоги у даній справі становить 40 000 грн., докази витрат відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України будуть надані суд протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення разом з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат (т.1 а.с. 77).

В цей же день, 16.06.2021 року представник відповідача подав окрему заяву щодо судових витрат аналогічного змісту (т.1 а.с. 83).

17.06.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Романченко О.М. подав зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні майном, в якому зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат ОСОБА_2 у даній справі у суді першої інстанції складає 40 908,00 грн., з яких 40 000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу та 908,00 грн. - по оплаті судового збору (т.1 а.с. 86).

24.12.2021 року представник відповідача ОСОБА_28 - адвокат Романченко О.М. подав заяву про ухвалення додаткового рішення (т.1 а.с. 196-199).

Судом першолї інстанції встановлено, що відмітка суду про дату надходження заяви про ухвалення додаткового рішення до суду - 28.12.2021 зазначена помилково, що підтверджено копією вказаної заяви з відміткою суду про її подачу 24.12.2021, а також довідкою про допущену помилку, складеною діловодом суду.

Враховуючи наведене, заява про відшкодування витрат на правничу допомогу подана представником відповідача ОСОБА_28 з дотриманням передбаченого ч.8 ст. 141 ЦПК України строку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2021 року ОСОБА_2 уклала договір №40/06-2021 з Адвокатським бюро «Олексія Романченко» в особі Романченка О.М., предметом якого є представлення інтересів клієнта в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій та інше, зокрема, здійснення представництва та захисту інтересів при розгляді справи в судах загальної юрисдикції першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до п.6.1, 6.2. за виконання доручень згідно даного договору клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар, розмір якого, порядок та умови оплати визначаються у додатковій годі до договору.

Згідно з додатковою угодою №1 до договору №40/06-2021 від 02.06.2021 року Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в рамках цивільної справи №642/1801/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту знищення частини житлового будинку, припинення права власності, зміну частки у праві власності.

Сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 40 000,00 грн. у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта (п.2 додаткової угоди).

Згідно з п.8 додаткової угоди надання Адвокатським бюро правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції включає у разі необхідності: ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання до суду зустрічної позовної заяви, підготовку і подання до суду відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, підготовка та подання до суду клопотань про долучення доказів, надання суду відповідних доказів, за необхідності підготовку та подання до суду заяв та клопотань з процесуальних питань або заперечень на заяви та клопотання з процесуальних питань, участь у судових засіданнях, надання пояснень суду, підготовку та подання до суду інших документів, передбачених ЦПК України, які необхідні для розгляду справи.

Пунктом 5 додаткової угоди передбачено, що клієнт сплачує кошти, визначені у п. 2 даної додаткової угоди, протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно з актом виконаних робіт №1 до договору від 22.12.2021 року Адвокатське бюро «Олексія Романченко» надало правничу допомогу у Ленінському районному суді м. Харкова при розгляді даної цивільної справи з витраченням часу, а саме: підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення з матеріалами справи №642/1801/21 - 1 год.; підготовка відзиву на позовну заяву від 16.06.2021 - 3 год.; підготовка зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні майном від 16.06.2021 - 2 год.; підготовка заяви про судові витрати від 16.06.2021 - 0,5 год.; підготовка заяви про виклик свідка - 0,5 год.; підготовка відзиву на уточнену позовну заяву від 16.07.2021 - 1 год.; ознайомлення із аудіозаписом судового засідання - 1 год.; підготовка письмових пояснень від 31.08.2021 - 1 год.; прийнято участь у судових засіданнях 23.06.2021, 13.07.2021, 10.08.2021, 01.09.2021, 03.11.2021, 03.12.2021, 21.12.2021. При наданні правової допомоги у суді першої інстанції адвокатським бюро витрачено 20 годин. Сторони не мають претензій стосовно обсягу та якості надання Адвокатським бюро правничої допомоги клієнту у суді першої інстанції (т.1 а.с. 202).

Згідно із п. 2 додаткової угоди №1 від 02.06.2021 року до договору №40/06-2021 від 02.06.2021 року гонорар Адвокатського бюро за надання правничої допомоги клієнту у суді першої інстанції при розгляді Ленінським районним судом м. Харкова вказаної цивільної справі становить 40 000,00 грн., які мають бути сплачені у строк до 22.01.2022 року (т.1 а.с. 201).

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісного позову ОСОБА_1 є встановлення факту знищення 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування р.№1709 від 12.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Смородською Н.А.; припинення права власності ОСОБА_2 на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою внаслідок їх знищення; змінити частку ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою з 66/100 часток на 1 (одну) цілу частку.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_2 є усунення перешкоди у користуванні домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається на разі із житлового будинку літ. «А-1», сараю літ. Г, вбиральні літ. Е та М, льоху літ. И, душу літ. Л, гаражу літ. О, огорож № 1, 5-6, замощення № 1, а саме, зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 комплект ключів від вхідних дверей до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку літ. А-1, який входить до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 з 2016 року на праві спільної часткової власності належить 66/100 його частин, а ОСОБА_2 з 2007 року належить 34/100 частин цього домовлодіння.

У 1998 році частина будинку, яку у 2007 році придбала ОСОБА_2 , була зруйнована вибухом газу, та після її придбання була розібрана ОСОБА_2 .

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджуєтьсмя матеріалами цивільної справи , а також матеріалами інвентаризаційної справи, частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі не були виділені.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, виходячи з презумпції непорушності права власності, право власності на знищене майно може бути припинено лише з підстав, передбачених діючим законодавством. Позивач ОСОБА_1 не навела суду такі підстави, а зазначені нею обставини не є підставою для задоволення її позову.

Щодо часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , то по справі вбачається і це не заперечується позивачем ОСОБА_1 , що з боку ОСОБА_1 дійсно чиняться перешкоди ОСОБА_2 у користуванні її часткою вказаного домоволодіння, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням шляхом зобов`язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 один комплект ключів від вхідних дверей на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, оскільки співвласник ОСОБА_2 не позбавлена права власності на свою частку у домоволодінні, проте, із-за дій співвласника ОСОБА_29 вона позбавлена можливості мати доступ до своєї, хоча і зруйнованої, частки домовлодіння, проводити її ремонт тощо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довела первісний позову, тому відсутні підстави для його задоволення, а рішення суду в цій частині є правильним та скасуванню не підлягає.

Зустрічний позов є частково доведеним, позивачем ОСОБА_1 не спростовано доводи зустрічного позову, тому висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними, підстав для скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Додаткове рішення суду першлї інстанції про стягнення судових витрат ухвалене з дотриманням норм процесульного права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що що спірний житловий будинок з надвірними будівлями складався з двох квартир, ідеальна частка квартири АДРЕСА_3 складала 34/100 частин, а ідеальна частка квартири АДРЕСА_2 складала 66/100 часток, ідеальні частки квартири АДРЕСА_3 та квартир АДРЕСА_2 у будинку визначені рішенням від 08.10.1981 року №168/29 виконкому Ленінської районної ради про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 , з урахуванням фактично зайнятих житлових приміщень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на 66/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами (інвентаризаційна справа а. 150-152), що у 1998 році у квартирі АДРЕСА_3 стався вибух, внаслідок якого були знищені крильце, приміщення 1-1 - сіни площею 7,4 кв.м. та приміщення 1-2 -кухня площею 5,4 кв.м., частково зруйнованими були приміщення 1-3 площею 8,3 кв.м. та приміщення 1-4 площею 7,9 кв.м. - житлові кімнати, що відповідач ОСОБА_2 отримала у дар частково зруйновані приміщення у спірному будинку, які не ремонтувала, в будинок не вселялася, у такому стані частка будинку знаходилася до 2010 року, що на момент придбання зруйнованої частки будинку ОСОБА_2 була власником сусіднього житлового будинку АДРЕСА_4 , зруйнована частка квартири АДРЕСА_3 нею була придбана з метою збільшення розміру сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_4 , яка належить їй на праві власності, то ці доводи є викладенням фактичних обставин справи та не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у 2016 році була проведена інвентаризація спірного житлового будинку та складено 17.03.2016 року новий технічний паспорт на будинок, в якому підтверджено наявність лише квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 54,3 кв.м. та житловою 23,8 кв.м., що технічним паспортом, виготовленим у квітні 2021 року, підтверджується знищення квартири АДРЕСА_3 , а також знищення господарських будівель: сараю Г, вбиральні Е, льоху літ. И, душу літ. Л, огорожі №1, 5-6, замощення 1, що цим технічним паспортом внесені зміни у розмірі та конфігурації земельної ділянки № НОМЕР_1 , замість 822 кв.м. її розмір склав 532 кв.м., частка з боку квартири АДРЕСА_2 відійшла до домоволодіння АДРЕСА_4 і відокремлена парканом від земельної ділянки АДРЕСА_1 , то ці обставини досліджувалися судом першої інстанції та взяті ним до уваги при ухваленні рішення, виготовлення технічного паспорту на домоволодіння із зазначенням лише квартири АДРЕСА_2 не вказує на позбавлення відповідача ОСОБА_2 права власності на 34/100 його частин, технічний паспорт відображає технічний стан домоволодіння у певний період часу та не є доказом наявності чи відсутності права власності у його співвласників.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у користування ОСОБА_3 , а потім і у користування позивача перейшла земельна ділянка площею 532 кв.м., у т.ч., з боку знищеної квартири АДРЕСА_5 , але ці докази, що підтверджуються матеріалами інвентаризаційної справи, судом першої інстанції не прийняті до уваги, то ці доводи не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки предметами первісного та зустрічного позову не є спір про користування земельною ділянкою, тому суд позбавлений процесуальної можливості давати правову оцінку цим обставинам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на початку 2021 року відповідач ОСОБА_2 намагалася вселитися в її частку будинку, заявляючи, що у частці 66/100 житлового будинку є її частка, яка складає 34/100, що у суді першої інстанції представник відповідача не оспорював факт вибуху та руйнування у 1998 році частини будинку АДРЕСА_1 , яка відноситься до квартири АДРЕСА_3 , також не оспорювався факт поділу земельної ділянки і встановлення меж користування нею, підписання з ОСОБА_3 договору про поділ земельної ділянк, що на час приймання в дар відповідачем 34/100 часток спірний житловий будинком з відповідними надвірними будівлями вже був поділений між співвласниками на дві квартири, мав окремі хвіртки, два окремі входи до житлового будинку, окремо кожний із співвласників мав відповідні господарські споруди, то ці доводи є викладенням фактичних обставин справи, які досліджені судом першої інстанції при ухваленні рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що захисту підлягає право власності на існуючі в натурі житлові та нежитлові приміщення, на повністю знищене майно право власності захисту не підлягає, то ці доводи є власним тлумачення позивача та до уваги суд апеляційної інстанції їх не бере з вище вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим нею доказам, матеріалам інвентаризації спірного житлового будинку, не зазначив у рішенні, чому саме ці докази відкидаються і не беруться до уваги, що суд вирішив захистити не порушене право відповідача на неіснуючі житлові приміщення та відповідні господарські споруди, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідач ОСОБА_2 не може бути позбавлена права власності на свою частку у домоволодінні у спосіб, про який просить позивач ОСОБА_1 , оскільки він суперечить чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що часткове задоволення зустрічного позову надає відповідачу заволодіти власністю позивача, що такого захисту порушеного права як зобов`язання надати ключі від вхідних дверей на земельну ділянку взагалі не передбачено ст. 16 ЦК України, то ці доводи не є підставами для скасування рішення суду, по справі не вбачається намір відповідача ОСОБА_2 заволодіти часткою позивача ОСОБА_1 . Щодо зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей на земельну ділянку, то по справі вбачається і на це вказувала позивач ОСОБА_1 , що домоволодіння раніше складалося з двох квартир, кожна мала окремий вхід та окремі дві хвіртки на земельній ділянці. На даний час існує одна хвіртка, яка зачинена позивачем ОСОБА_1 , лише вона нею користується, відповідач ОСОБА_2 ключів від хвіртки не має, тому позбавлена можливості доступу на земельну ділянку. Саме шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей на земельну ділянку, тобто від хвіртки, буде усунуто перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою, на якій була розташована зруйнована частка домоволодіння, яка належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині незгоди з додатковим рішенням суду про стягнення витрат за надання правничої допомоги, т.я. договір укладено не з адвокатом, а з юридичною особою в особі керуючого Романченка О.М., адвокатське бюро як юридична особа не може надавати громадянам правничу допомогу, що договір з адвокатом Романченком О.М. на подання та підписання відзиву, зустрічних позовних заяв та інших процесуальних документів відповідач ОСОБА_2 не укладала, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, проте судовий збір стягнуто повністю, а не пропорційно задоволеним позовним вимогам, що витрати у розмірі 5 000 грн. за надання правничої допомоги відповідач не понесла, доказів сплати цієї суми не надала, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування додаткового рішення суду, оскільки при його ухваленні судом повно та всебічно з`ясовані обставини в цій частині та ухвалене законне і обгрунтоване рішення. Надані письмові докази підтверджують укладання договору про надання правничої допомоги адвокатом Романченком О.М., судовий збір стягнуто пропорційно частково задоволеним зустрічним вимогам, стягнуті судом витрати за надання правничої допомоги є пропорційними, тобто, питання розподілу судових витрат у справі вирішено судом першої інстанції відповідно до норм ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Романченка О.М. щодо незаконності додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення витрат на правничу допомогу, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування додаткового рішення суду з вище викладених мотивів.

Інші доводи апеляційних скарг також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судових рішень, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на те, що судові рішення відповідають вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги - без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Романченка Олексія Михайловича - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов