Головуючий у І інстанції Новак Р.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про повернення безпідставно стягнутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в Печерський районний суд міста Києва з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 25 461,06 грн., 3% річних у розмірі 6 606,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 65 319,72 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 травня 2013 року у справі № 641/1579/13-ц стягнуто, серед іншого, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 464,49 грн.

На примусовому виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 по виконанню вказаного рішення, яке було відкрито постановою державного виконавця від 10 грудня 2014 року.

Позивач вказала, що виконання рішення та стягнення з неї коштів відбувалось до 20 листопада 2021 року та наразі виконавче провадження є завершеним, що вбачається з відповідної постанови державного виконавця.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», стягувача у вказаному виконавчому провадженні, від 24 липня 2015 року № 150724/561, ОСОБА_1 боргів перед банком не має станом на 24 липня 2015 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2013 року вищезазначене заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 травня 2013 року по справі № 641/1579/13-ц було скасовано, а справу призначено до розгляду, за результатами якого ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2013 року позов АТ КБ «Приватбанк», пред`явлений, зокрема, до ОСОБА_1 залишено без розгляду за відповідною заявою банку.

Таким чином, починаючи з дати відкриття виконавчого провадження по дату його завершення, з ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 було помилково та без належних підстав стягнуто кошти на користь відповідача внаслідок пред`явлення банком до виконання виконавчого листа, який виконанню на той момент вже не підлягав, тому грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, вважаються безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки правової підстави, на якій банком було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує.

Крім того, позивач на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України просила суд стягнути на її користь, крім суми боргу, 3% річних у розмірі 6 606,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 65 319,72 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила про задоволення її позовних вимог.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Також, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, у яких зазначила, що до позовної заяви нею було долучено копію довідки про утримання з її пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 30 листопада 2021 року ГУ ПФУ в Харківській області разом із супровідним листом від Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, на якому вказані як основні реквізити ГУ ПФУ в Харківській області, так і QR-код та штрих-код посилання. У вказаній довідці зазначено, що вона видана ОСОБА_1 про відраховані суми з пенсії за виконавчим документом ВП № НОМЕР_1 від 26 січня 2015 року. В кінці довідки зазначено, що всього відраховано 25 461,06 грн. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 20 листопада 2021 року утримання припинені з 01 грудня 2021 року. Вказана довідка видана головним спеціалістом Ольгою Біленською, проставлені підпис головного спеціаліста та гербова печатка з реквізитами ГУ ПФУ в Харківській області, що вказує на помилковість висновків суду про неврахування даної довідки як доказу.

Також апелянт зазначає, що постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2014 року, про направлення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 26 січня 2015 року встановлено, що боржник отримує пенсію в ПФУ в Орджонікідзевському районі, та постановлено звернути стягнення на пенсію ОСОБА_1 ; пропонувалося з усіх видів заробітку (доходу), що належать до виплати боржнику, після відрахування податків проводити утримання в розмірі 20% до повного погашення заборгованості: борг у розмірі 64 464,49 грн., виконавчий збір у розмірі 6 446,44 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 32,45 грн. Дані докази спростовують висновок суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кошти, які були стягнуті з ОСОБА_1 на виконання постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 у розмірі 25 461,06 грн., стягнуті на підставі виконавчого листа 641/1579/13-ц, виданого 01 липня 2013 року на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року, оскільки в них чітко зазначено, що ВП № НОМЕР_1, як відкривалось, так і було закінчено з примусового виконання виконавчого листа № 641/1579/13-ц, виданого 01 липня 2013 року Комінтернівським районним судом міста Харкова.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Хитрова Л.В. проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечила та просила рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (97 386,78 грн.), апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає, що вбачається з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 травня 2013 року у справі № 641/1579/13-ц було стягнуто, серед іншого, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 464,49 грн. (а.с.18-19).

На примусовому виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 травня 2013 року, яке було відкрито постановою державного виконавця від 10 грудня 2014 року (а.с.14 зворот).

Виконання рішення та стягнення коштів з ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 відбувалось до 20 листопада 2021 року та наразі виконавче провадження є завершеним, що вбачається з постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 20 листопада 2021 року (а.с.14).

Як вбачається з копії довідки АТ КБ «ПриватБанк», стягувача у вказаному виконавчому провадженні, від 24 липня 2015 року № 150724/561, ОСОБА_1 боргів перед банком не має станом на 24 липня 2015 року (а.с.15).

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2013 року заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 травня 2013 року по справі № 641/1579/13-ц було скасовано, а справу призначено до розгляду, за результатами якого ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2013 року позов АТ КБ «ПриватБанк», пред`явлений, зокрема, до ОСОБА_1 , залишено без розгляду за відповідною заявою банку (а.с.20, 21).

Відповідно до наданої позивачем копії довідки, виданої ОСОБА_1 , про відраховані суми з пенсії за виконавчим документом ВП № НОМЕР_1 від 26 січня 2015 року з квітня 2015 року по серпень 2020 року з пенсії позивача було відраховано грошові кошти в сумі 18 980,78 грн. (а.с.22-23).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Як визначено у ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що виконавчий лист № 641/1579/13-ц, виданий 01 липня 2013 року на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 травня 2013 року у справі № 641/1579/13-ц, був пред`явлений на виконання стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» 10 грудня 2014 року, не зважаючи на те, що вищевказане заочне рішення вже було скасоване ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2013 року, а в подальшому ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26 грудня 2013 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було залишено без розгляду за заявою банку.

Тобто, виконавчий лист було пред`явлено до виконання після скасування судового рішення, на підставі якого його було видано, що порушує встановлений законом порядок виконання судових рішень.

Такі дії банку призвели до безумовного порушення прав позивача ОСОБА_1 , оскільки банк у зв`язку із виконанням вже скасованого рішення суду без жодних на те правових підстав набув у свою власність грошові кошти позивача.

Зважаючи на вищевикладені обставини, правильним є посилання суду на ст.1212 ЦК України, яка врегульовує спірні правовідносини, що склались між сторонами, і на підставі положень якої всі кошти, отримані банком під час виконання скасованого судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу, підлягають поверненню шляхом їх стягнення на користь позивача.

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, критично оцінив довідку, долучену до позову, про відрахування сум із пенсії ОСОБА_1 за виконавчим документом ВП НОМЕР_1 від 26.01.2015 року, посилаючись на недоліки її форми.

Дійсно, долучена до позовної заяви копія довідки (а.с.22-23) викликає сумнів в частині її відповідності критерію допустимості письмового доказу, разом з тим, на стадії апеляційного провадження до апеляційного суду надійшли пояснення головного державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Цуркова С.І., у яких виконавець зазначив, що: «на виконанні Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ у Харківській області знаходилось виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №641/1579/13-ц, виданого Комінтернівським райсудом м. Харкова 01.07.2013 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 64 464,49 грн. Зазначене виконавче провадження було відкрито 10.12.2014 року (державний виконавець Петльована В.Р.).

В рамках виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, яка була надіслана для виконання в ПФУ у Орджонікідзевському районі м. Харкова.

Вказане виконавче провадження НОМЕР_1 було завершене 20.11.2021 року на підставі п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що до Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного МУМЮ (м.Харків) надійшла копія ухвали Комінтернівського райсуду м. Харкова №641/13142/13-ц від 05.12.2013 року, згідно з якою заочне рішення Комінтернівського райсуду м. Харкова від 14.05.2013 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано.

Виконавчий документ повторно на виконання до ВДВС не надходив. Станом на 04.10.2023 року зазначений виконавчий лист на виконанні відділу відсутній.

В процесі примусового виконання рішення з пенсії боржника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 17 022,82 грн.».

Зважаючи на те, що вищевказана інформація надана уповноваженою особою, пояснення підписані головним державним виконавцем Цурканом С.І., колегія суддів вважає за можливе та необхідне взяти її до уваги при вирішенні питання про розмір коштів, незаконно стягнутих з ОСОБА_1 , які підлягають стягненню з банку на її користь на підставі положень ст. 1212 ЦК України.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт безпідставного набуття АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 17 022,82 грн., які були помилково стягнуті виконавчою службою з пенсії ОСОБА_1 в рахунок виконання вже скасованого судового рішення, ці кошти на підставі положень ст.1212 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відтак, вимога ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів підлягає задоволенню в частині стягнення на її користь з відповідача вищевказаної суми. У задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача більшої суми апеляційний суд вважає за необхідне відмовити, оскільки належними та допустимими доказами підтверджується факт безпідставного набуття АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок ОСОБА_1 лише 17 022,82 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача 3% річних у розмірі 6 606,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 65 319,72 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів, вирішуючи цю вимогу, дійшла наступних висновків.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатись про безпідставність збереження або набуття грошових коштів.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» дізнався про безпідставність набуття ним коштів ОСОБА_1 з моменту отримання її претензії про повернення коштів від 26.01.2022 року, у якій вона детально виклала усі фактичні обставини (а.с.13). Доказів, які б підтверджували ту обставину, що банк, як набувач коштів, дізнався про безпідставність їх набуття раніше, ніж отримав претензію від ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

За таких обставин, крім суми безпідставно стягнутих коштів у розмірі 17 022 грн. 82 коп., з відповідача на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати, за період з 01 січня 2022 року (коли набувач дізнався про безпідставність набуття коштів) по 31 липня 2022 року (момент зазначений позивачем у позовній заяві).

За таких обставин апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача, крім суми безпідставно отриманих коштів у розмірі 17 022,82 грн., за період з 01 січня 2022 року по 31 липня 2022 року 3% річних у розмірі 296,62 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 103,68 грн., а всього 20 423,12 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову в позові, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_1 задовольняється частково, на її користь з АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 496 грн. 20 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2023 року- скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 17 022 грн. 82 коп., три проценти річних у розмірі 296 грн. 62 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 103 грн. 68 коп., а всього 20 423 грн. 12 коп.

У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: