Справа № 199/9643/21
(2/199/108/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Буточкіній М.К.,

за відсутність учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень Дніпропетровської міської ради, скасування записів та державної реєстрації земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень Дніпропетровської міської ради, скасування записів та державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування позову посилалися на те, що позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки за вказаною адресою з кадастровим номером :01:657:0164, площею 0,1 га та користувачами земельної ділянки площею 247 кв.м. у порядку спадкування.

ОСОБА_4 , відповідно до заповіту від 28.03.1972, посвідченого нотаріусом Четвертої державної нотаріальної конторою та зареєстрованого в реєстрі за №2-1000, після смерті своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала усе належне майно де б воно не було, та з чого б воно не складалось.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцев ОСОБА_4 був ОСОБА_6 , який успадкував належне їм майно на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.05.1996.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 17 травня 1995 року №245/4 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_6 та акту обстеження про узаконення житлового будинку було вирішено узаконими за ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_2 ; акт прийомки житлового будинку затвердити І жилої кімнати, площею 12,8 кв.м., літню кухню Б, сараї В,Г,Д,Е.; закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га, а земельну ділянку площею 247 кв.м. в тимчасове користування пів город.

На підставі зазначеного рішення виконкомом Амур-Нижньодніпровської районного Ради народних депутатів видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 29 червня 1995 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 03 липня 2007 року, позивачі отримали спадщину по частині домоволодіння, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Крім того, позивачі, з метою реалізації свого права на приватизацію, отримали земельну ділянку з кадастровим номером :01:657:0164, площею 0,1 га, яка була надана у постійне користування, відповідно до п. 3 Рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 17 травня 1995 року №245/4.

З метою приватизації земельної ділянки площею 247 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровської міської ради задля надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 30 квітня 2021 року №8/13-941 на клопотання ОСОБА_7 від 03 березня 2021 року Вх.№31/1382 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 було повідомлено, що запитувана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки щодо якої Дніпровською міською радою прийнято рішення від 02 вересня 2020 року №380/60 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (9 осіб), яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою.

Державним кадастровим реєстратором Відділу в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Гончар Т.М. було проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером - :01:657:0169, площею 0,0828 га.

Таким чином, прийняття Дніпровською міською радою рішення від 02 вересня 2020 року за №380/60 в частині надання ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), порушує права позивачів, оскільки у межах земельної ділянки, що відводилася відповідно до цього рішення, знаходиться інша земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивачів.

На підставі зазначеного, позивачі просять суд визнати протиправним та скасування рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання від 02 вересня 2020 року №380/60 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (9 осіб) в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в АДРЕСА_3 орієнтовною площею 0,1000 га на підставі звернення від 04.02.2020 та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:657:0169, площею 0,0828 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 01.12.2021 задоволено клопотання представника позивачів щодо забезпечення позову.

Ухвалою від 06.12.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05.04.2022 замінено первісного відповідача Головне управління держгеокадастру у Миколаївській області належним відповідачем Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Ухвалою від 29.06.2022 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. (том №3 а.с.23,25).

Ухвалою суду від 06.12.2022 по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. (том№3, а.с.166-167).

Ухвалою суду від 01.05.2023 поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 09.08.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог.

В судове засідання позивачі та представник позивачів Адвокат Пихтін К.В. не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивачів надійшла заява про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача - Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. (том №2, а.с.106-108).

Представник відповідача - Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, у судове засідання не з`явився, надавши відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. (том №2, а.с.167-168).

Відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до положень, викладених у ст. ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , відповідно до заповіту від 28.03.1972, посвідченого нотаріусом Четвертої державної нотаріальної конторо та зареєстрованого в реєстрі за №2-1000, після смерті своєї матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала усе належне майно де б воно не було, та з чого б воно не складалось.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцев ОСОБА_4 був ОСОБА_6 , який успадкував належне їм майно на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.05.1996.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 17 травня 1995 року №245/4 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_6 та акту обстеження про узаконення житлового будинку було вирішено узаконими за ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_2 ; акт прийомки житлового будинку затвердити І жилої кімнати. Площею 12,8 кв.м., літню кухню Б. сараї В,Г,Д,Е.; закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га, а земельну ділянку площею 247 кв.м. в тимчасове користування пів город.

На підставі зазначеного рішення виконкомом Амур-Нижньодніпровської районного Ради народних депутатів видано Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 29 червня 1995 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .Після смерті якого, спадкоємцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 липня 2007 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під №2-989 ОСОБА_2 належить частина домоволодіння АДРЕСА_1 . Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 липня 2007 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під №2-995 ОСОБА_1 належить інша частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2021, ОСОБА_2 , на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:657:0164 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина земельної ділянки належить ОСОБА_1 .

З метою приватизації земельної ділянки площею 247 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровської міської ради задля надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 30 квітня 2021 року №8/13-941 на клопотання ОСОБА_7 від 03 березня 2021 року за Вх.№31/1382 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 було повідомлено, що запитувана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки щодо якої Дніпровською міською радою прийнято рішення від 02 вересня 2020 року №380/60 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (9 осіб), яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою.

Державним кадастровим реєстратором Відділу в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Гончар Т.М. було проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером - :01:657:0169, площею 0,0828 га.

Позивачі, вважають Решення Дніпровської міської ради VІІ скликання від 02 вересня 2020 року №380/60 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (9 осіб) в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в АДРЕСА_3 орієнтовною площею 0,1000 га на підставі звернення від 04.02.2020 протиправним та просили скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:657:0169, площею 0,0828 га за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у межах земельної ділянки, що відводилася відповідно до цього рішення, знаходиться інша земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Положеннями частини першої статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом частини першої статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства) (ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України).

Згідно з ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого згідно ст. 186-1 Кодексу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст. 118 Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вжила усіх передбачених законом заходів, необхідних та достатніх для отримання у власність спірну земельну ділянку, оскільки 04.02.2020 звернулася до Дніпровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 .

02.09.2020 Дніпровською міською радою було прийнято рішення №380/60 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро (9 осіб).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Водночас, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 року у справі № 700/317/20 (провадження № 61-5406св21), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2021 року у справі № 712/8720/20 (провадження № 61-7076св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2021 року у справі № 712/8720/20 вказується, що реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проект землеустрою та передання земельної ділянки у власність.

Матеріалами справи підтверджується, що саме на підставі розробленого на замовлення відповідача ОСОБА_3 - ТОВ «ЄВРО-ЕКСПЕРТ» та поданого ОСОБА_3 17.12.2021 року на розгляд Дніпровській міській раді проекту землеустрою, сформовано в порядку ст.79-1 Земельного кодексу України земельну ділянку під кадастровим номером :01:657:0169, площею 0,0828 га.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_3 виникли реальні законні сподівання на отримання у власність та оформлення права власності на земельну ділянку під кадастровим номером :01:657:0169, площею 0,0828 га. Державним кадастровим реєстратором Відділу в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Гончар Т.М. було проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером - :01:657:0169 площею 0,0828 га.

Добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права. Отже, і на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

У пунктах 79, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) висловлено правову позицію про те, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції.

При цьому, як недобросовісна може кваліфікуватись поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи (п.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)).

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 160/6885/19, для кваліфікації бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

Суд зазначає, що метою розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки.

Згідно з ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Твердження позивачів що відведена земельна ділянка ОСОБА_3 знаходиться у межах іншої земельної ділянки, якої користуються позивачі, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачами не надано належним доказів даного факту.

Так, за клопотанням представника позивачів, ухвалою суду від 06 грудня 2022 року по справі призначено земельно-технічну експерту. На вирішення земельно-технічної експертизи поставлено наступне питання: Чи є порушення меж (або накладання) земельної ділянки з кадастровим номером :01:657:0169 площею 0,0828 га за адресою АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 247 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , переданої у тимчасове користування на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 17 травня 1995 року №245/4 відповідно до правовстановлюючих документів чи іншої (за наявності) документації із землеустрою на ці земельні ділянки?. Однак, експертизу проведено не було, оскільки за клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи жодних дій позивачами виконанано не було.

Суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі Фрідлендер проти Франції).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України, встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що відсутні підстави щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської міської ради VІІ скликання від 02 вересня 2020 року №380/60 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) громадянам в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра (9 осіб) в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в АДРЕСА_3 орієнтовною площею 0,1000 га на підставі звернення від 04.02.2020 та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:657:0169, площею 0,0828 га, які є похідними від основних позовних вимог немає.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Керуючись ст. ст. 10,13,18, 81, 258, 259, 263-265, 354ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 204, 257, 261, 267, 536 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , про визнання незаконними та скасування рішень Дніпропетровської міської ради, скасування записів та державної реєстрації земельної ділянки відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О.Богун

02.10.2023