Справа № 541/3007/23
Провадження № 6/541/41/2023
У Х В А Л А

18 жовтня 2023 року м.Миргород

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

заявника ОСОБА_1

представника стягувача адвоката Пінчук Ю.В.

розглянувши заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви зазначив, що 04 вересня 2023 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що із змісту наказу та заяви про видачу наказу вбачається, що наявний спір про місце проживання дитини. Окрім того до заяви не додано доказів, які підтверджують, що неповнолітній ОСОБА_5 проживає з заявником, ОСОБА_3 , та перебуває на його утриманні. Також в заяві про видачу судового наказу ОСОБА_3 ввів суд в оману не вказавши причини по яким ОСОБА_1 не проживає з дитиною. А причиною цьому є те, що він вигнав матір з будинку із застосуванням фізичної сили. Також ОСОБА_3 не повідомив, що неповнолітній син зареєстрований разом з матерію, а внаслідок протиправної насильницької поведінки, заявниця на даний час позбавлена належним чином виховувати, забезпечувати та дбати про свого сина. На даний час в суді наявна справа про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6 і орган опіки та піклування надав суду висновок про доцільність проживання дитини разом з матерію. Окрім того ОСОБА_1 до заяви надала докази добровільного перерахування на рахунок стягувача, ОСОБА_3 аліменти на утримання сина. В зв`язку з чим, просить суд задовольнити вищевказану заяву та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 18.10.2023 ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити, припинивши незаконне стягнення з неї аліментів. Суду повідомила, що саме внаслідок протиправної поведінки чоловіка ОСОБА_3 з ним залишився проживати їх син ОСОБА_7 . Вона на даний час в судовому порядку намагається захистити своє право матері на проживання, виховання та утримання сина.

Представник стягувача адвокат Пінчук Ю.В. заперечувала проти задоволення заяви, так як в ній не повідомлено жодної правової підстави визначеної статтею 342 ЦПК України для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Дитина на даний час проживає разом з батьком, а тому він має законні підстави для стягнення аліментів.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків.

Статтею 173 ЦПК України визначено, що суд може внески виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, в порядку визначеному ст. 432 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судом встановлено, що 04 вересня 2023 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В заяві ОСОБА_3 про видачу судового наказу та доданих документах вказує, що з січня 2023 року він проживає окремо з ОСОБА_1 . Їх неповнолітній син, ОСОБА_7 , проживає з батьком та перебуває на його утримання. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували місце проживання дитини разом із заявником, надано суду не було.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечує вищевказаного факту, однак зазначає та підтверджує наявність судового спору про місце проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання дитини разом з ОСОБА_3 , також вбачається наявність між батьками, які проживаю окремо один від одного, спору щодо місця проживання дитини.

При цьому, судом з`ясовано, що питання про визначення місця проживання дитини сторін ні уповноваженим органом опіки та піклування, ні судом, станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу, не вирішувалось.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 в даному випадку обрано не вірний спосіб захисту, оскільки відсутні будь-які фактичні дані, на підставі яких можна зробити висновок про наявність помилки допущеної при оформленні судового наказу або те, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. На переконання суду підставою припинення обов`язку по сплаті аліментів може слугувати рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про законність вимог одного з батьків, з яким проживає дитина, на стягнення аліментів, в тому числі в порядку наказного провадження, до остаточного вирішення спору про місце проживання дитини.

А тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу провадження № 2-н541/614/2023, справа № 541/3007/23 від 04 вересня 2023, виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 28 серпня 2023 року до досягнення повноліття сина на користь ОСОБА_3 та судового збору в сумі 268 грн. 40 коп. на користь держави

Повний текст ухвали виготовлено 20.10.2023

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: О. А. Городівський