КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3900/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

В липні 2021 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34.

Позивач зазначає, що квартиру АДРЕСА_1 під`єднано до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 червня 2021 складає 29488,12 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 27662,01 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води 1826,11 грн).

На підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», останній прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15663 грн. 37 коп.

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті послуги до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15663,37 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 27662,01 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1826,11 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн.

У зв`язку з частковим погашенням відповідачем суми боргу, у вересні 2022 року позивач звернувся до суду із заявою та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті послуги до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 15663,37 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також скаржник зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Зокрема суду було надано договір про відступлення прав вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року, за умовами якого позивач прийняв на себе право вимоги до відповідача оплати спожитих ним послуг за період до 01 травня 2018 року у розмірі 15663 грн. 37 коп.

Зазначило також те, що застосування судом строку позовної давності про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2018 року є хибним з огляду на те, що суд не вірно застосував строки позовної давності чим порушує норми процесуального і матеріального права, а отже порушує право позивача на справедливий розгляд справи та захисту порушеного права позивача.

Строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину, установленого на всій території України з 12 березня 2020 року, у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, в якому посилалась на те, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги, а позовну заяву подав до суду 29 липня 2021 року.

Враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, а тому судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Вважає безпідставними доводи позивача про те, що строк позовної давності пропущено з поважних причин, внаслідок дії карантину, оскільки позовну заяву подано до суду лише у липні 2021 року, а введення на території України карантину не перешкоджало позивачу звернутися до суду з позовом вчасно, скористатися засобами поштового зв`язку.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної заяви для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем.

Однак, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_2 до 01 травня 2018 року заборгованість за централізоване опалення становила 15663,37 грн.

Згідно Додатку 1 та 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 заборгованість 15663,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст.ст. 19, 25 ЗУ «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року, перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

Всі права вимоги переходять від Кредитора до Нового кредитора в момент підписання сторонами Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

Однак, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до додатку №1 та №2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 15663,37 грн., спожиті до 01 травня 2018 року.

Щодо строків позовної давності, необхідно зазначити наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-2469цс16), порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого, ст. 74 ГПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду із даним позовом додані копії витягу з Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) укладеного між первісним кредитором та позивачем 11 жовтня 2018 року.

Оскільки між позивачем та ПАТ «Київенерго» договір про відступлення права вимоги №602-18 було укладено 11 жовтня 2018 року, то саме з цієї дати починається відлік строку позовної давності щодо стягнення заборгованості з оплати спожитих відповідачем до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Позивач звернувся за захистом своїх прав 29 липня 2021 року, тобто в межах строку позовної давності.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена судом в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 5675 грн., який був сплачений позивачем за звернення до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа І. Франка, 5, ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 року у розмірі 15663 (п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 37 коп. та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 (тридцять три) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа І. Франка, 5, ) судовий збір у розмірі 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба