Справа № 623/5002/21
Провадження № 2/638/3607/23
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді - Подус Г.С.,

Секретаря - Гасан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Куньє Ізюмського району Харківської області помер - ОСОБА_2 . ОСОБА_2 був зареєстрований з 1973 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 де мешкав разом з ОСОБА_3 однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить: право на земельну частку (пай), належне спадкодавцю відповідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії XP № 0197511.

Відповідно наданої інформації Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі від 08.07.2021 року зазначено, відповідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії XP № 0197511, зареєстрований за ОСОБА_2 за № 635 від 14.02.1997 року та отриманий. Станом на 01.01.2013 року відповідно книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Ізюмському району Харківської області, державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай)серії XP № 0191511 на ім?я ОСОБА_2 не видавався. Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2000 року становить 30 784,00 грн.

Відповідно наданої довідки Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 16.12.2021 року зазначено, що згідно до результатів розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), реформованого КСП «Жовтень» с. Куньє Ізюмського району Харківської області, ОСОБА_2 , власнику сертифіката на право на земельну частку (пай), розподілена земельна ділянка (рілля)№ НОМЕР_1 , площею 7,0240 га (контур № НОМЕР_2 площею 4,6144 га, контур №63 площе 2,4096 га). Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не відкривалась. ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Куньє Ізюмського району. Харківської області померла - ОСОБА_3 .

Відповідно заповіту від 18 жовтня 2006 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області Максименко Марія Матвіївна все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, заповіла - ОСОБА_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 відкрита в Ізюмській державній нотаріальній конторі Харківської області.

На час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період чинності ЦК УРСР, його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

На підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 , відповідно ст.549 ЦК УРСР, є наступні докази на момент смерті спадкодавця, разом мешкали і були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 ; оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії XP № 0197511 на ім?я ОСОБА_2 знаходився у ОСОБА_3 .

ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

За життя ОСОБА_3 прийняла спадщину, після смерті ОСОБА_2 , але не встигла переоформити її на своє ім`я.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати в його відсутності, проти заявлених вимог позивача не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України, - у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247ЦПК України.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання, суд вважає, що дана вимога є обґрунтованою та така, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований з 1973 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав разом із ОСОБА_3 , що підтверджується Довідкою Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 17.05.2021 року.

Також факт спільного проживання підтверджується архівною довідкою архівного відділу Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 04.08.2021 року, в якій зазначено, що в архівних документах фонду Куньєвської сільської ради, по господарській книзі №4 Куньєвської сільської ради за 1977-1979 роки с. Куньє Ізюмського району Харківської області значиться господарство ОСОБА_3 , 1935 року народження, голова сім`ї в розділі І «Список членів сім`ї» станом на 01.01.1977 року зазначено: ОСОБА_2 , 1927 р.н., відношення до голови сім`ї - чоловік.

Відповідно наданої інформації Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі від 08.07.2021 року зазначено, відповідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії XP № 0197511, зареєстрований за ОСОБА_2 за № 635 від 14.02.1997 року та отриманий. Станом на 01.01.2013 року відповідно книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Ізюмському району Харківської області, державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай)серії XP № 0191511 на ім?я ОСОБА_2 не видавався. Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2000 року становить 30 784,00 грн.

На підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 , відповідно ст.549 ЦК УРСР, є наступні докази на момент смерті спадкодавця, разом мешкали і були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 ; оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії XP № 0197511 на ім?я ОСОБА_2 знаходився у ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Куньє Ізюмського району Харківської області померла - ОСОБА_3 .

Відповідно до заповіту від 18.10.2006 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області Максименко Марія Матвіївна все своє майно, заповіла - ОСОБА_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 відкрита в Ізюмській державній нотаріальній конторі Харківської області.

ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується фактом їх спільного проживання та належності оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0197511 на імя ОСОБА_2 , який знаходився у ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 прийняла фактично спадщину після смерті ОСОБА_2 , але не переоформила її.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, норма ст. 1268 ЦК України визначена, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, та встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Лише постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця саме таким. Закон також не ставить прийняття спадщини в залежність від того, яким місцем проживання особа вважала місце відкриття спадщини постійним чи тимчасовим місцем проживання. Натомість, він вимагає реального постійного проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті без будь-яких застережень та умов.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання -житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , надав докази того, що ОСОБА_3 постійно проживала однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім позивача, спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні ОСОБА_3 немає.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на час його смерті знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Вказаний факт має для позивача юридичне значення і іншим способом підтвердити його він не має можливості, тому заявлені вимоги про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Також суд вважає, що позовна вимога про визнання права на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документа на ім`я спадкоємця та визнання права власності на спадкове майно за законом, також підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується НОМЕР_3 . (а.с. 15)

З гідно ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб(спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що, судом встановлено, що ОСОБА_3 хоча фактично і прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , однак не зареєструвала за собою спадкове майно (земельну ділянку), суд вважає, що необхідно відновити порушенні права та інтереси шляхом задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4-6, 12, 13, 76-81, 95, 265, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , 1927 р.н. померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , 1935 р.н., померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 1973 по 22.07.2000 року.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) права на право на земельну частку (пай) серії ХР №0197511 на імя ОСОБА_2 , землі яка перебуває у колективній власності КСП «Жовтень», розміром 7,94 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що був виданий на підставі розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 14.02.1997 року за №625, відповідно результатів розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) земельна ділянка (рілля) № НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , але за життя своїх прав не оформила.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: