ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 610/1712/21

провадження № 22-ц/818/1723/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання рішення суду, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року, ухвалене суддею Стригуненко В.М., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позвоом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочення виконання рішення суду.

В обгрунтування позову зазначає, що постановою Харківського апеляційного суду від 04 липня 2019 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнуто з відповідача на його користь 500 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказане рішення того ж дня набрало законної сили, за постановою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року залишено без змін, зупинення його виконання не відбувалося. Однак, в/ч НОМЕР_1 виконала рішення лише 04 березня 2021 року.

З урахування викладеного просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки у сумі 40300грн. та 3% процентів за користування грошовими коштами у сумі 24 986,30грн. за період прострочення виконання рішення суду з 05 липня 2019 року по 04 березня 2021 року, а також провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, які складаються з 908грн. судового збору та 2 000грн. витрат на правову допомогу, надану адвокатом.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 39 216,90грн. і 3% річних у сумі 24 986,30грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 966,80грн. та 892,93грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що військова частина є розпорядником бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України третього рангу. Військова частина лише після надходження коштів на рухунки частини може виконати рішення суду. Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано той факт, що ними направлялася заяка до вищого органу управління на отримання коштів для виконання рішення суду, за результатами розгляду якої кошти на адресу військової частини не надходили. Вказують, що військовою частиною неодноразово направлялися заявки на додаткове фінансування для виконання рішшення суду по справі №640/5678/18, проте, кошти так і не надійшли.

Крім того вважають, що відповідальність, яка передбачена ст.625 ЦК України стосується договірних зобов`язань, а в даному випадку відносини мають виключно публічно-правовий характер, тому до них не можуть застосовуватися положення про відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Рішення суду позивачем в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для нарахування відповідачу та стягнення з останнього в порядку ст.625 ЦК України 3% та інфляційних втрат за не виконання рішення суду з урахування розрахунку наведеного судом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявним в матеріалах справи доказами, що рішенням Київського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2019 року змінено в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 500 000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Київського районного суду міста Харкова від 01 лютого 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення.

04 березня 2021 року на рахунок позивача, відкритого в АТ «Ощадбанк», надійшли грошові кошти у сумі 500000 грн. у вигляді безготівкового зарахування в рахунок відшкодування моральної шкоди за рішенням суду від 04 липня 2019 року (а.с. 23).

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що оскільки рішення апеляційного суду не виконувалось відповідачем у період з 05 липня 2019 року по 04 березня 2021 року він має права на нарахування відповдіачу та стягнення з останнього 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст.625 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що постановою Харківського апеляційного суду від 04 липня 2019 року стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 500 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

За правилом ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, постанова Харківського апеляційного суду від 04 липня 2019 року набрала законної сили 04 липня 2023 року.

Між тим, як вбачається з випису по картковому рахунку позивача та не заперечується відповідачем, останнім була виконана постанова Харківського апеляційного суду від 04 липня 2019 року лише 04 березня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, оскільки позивач довів наявність у відповідача перед ним невиконаного грошового зобов`язання.

Як вбачається із наведеного судом розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, який відповідачем не спростовано та не оскаржується позивачем, розмір інфляційних втрат становить 39 216,90грн. та 3% річних 24 986,30грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Посилання відповідача на те, що відповідальність, яка передбачена ст.625 ЦК України стосується договірних зобов`язань, а в даному випадку відносини мають виключно публічно-правовий характер, тому до них не можуть застосовуватися положення про відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань колегією судді не приймаються.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбачено статтею 625 цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї.

Доводи відповідача щодо неможливості виплатити раніше позивачу кошти, присуджені до стягнення за рішенням суду, через ненадходження їх на їхні рахунки на підставі поданих ними неодноразових заявок колегією суддів не приймаються, оскільки інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних підлягають нарахуванню незалежно від вини боржника.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Разом з тим, ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року було відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року до розгляду справи по суті Харківським апеляційним судом.

Згідно положень ч.2 ст.136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Оскільки апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 залишається без задоволення, тому з останньої підлягають стягненню на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 339,40грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 339,40грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова