печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 10.04.2023, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою, у якій просила визнати незаконними та скасувати:

- постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 квітня 2023 року, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А..,

- постанову про арешт коштів боржника та надання інформації, яка містить банківську таємницю від 10 квітня 2023 року, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А.,

- постанову від 24 квітня 2023 року про опис та арешт майна боржника, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А.,

- постанову від 10 травня 2023 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А.,

- повідомлення про результати оцінки майна від 02 червня 2023 року, яке винесено приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що про існування вказаного виконавчого провадження їй не було відомо, а вказані вище документи було отримано в поштовій скринці, без будь-якого повідомлення про вручення лише 14 червня 2023 року.

Будь-яких повідомлень про відкриття виконавчого провадження, як і документів щодо видачі дубліката виконавчого документу, ухвали суду про заміну сторони у виконавчому провадженні на її адресу не надходило.

25.07.2023 на вимогу суду від приватного виконавця надійшли копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 10.04.2023.

В судове засідання учасники розгляду не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, за таких обставин суд прийшов до висновку про можливість прийняття рішення на підставі наявних доказів.

Суд, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Конституційними нормами, а саме положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість рішень суду як засада судочинства конкретизується у процесуальному законодавстві і пов`язується з набранням рішеннями законної сили.

Положеннями статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012).

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва № 2-8811 від 09.02.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" заборгованість за договором № 49.32/98/07-НВз від 13 грудня 2007 року в сумі 1 148 032 грн. 53 коп., 1700,00 грн. у відшкодування судового збору та 120,00 грн. у відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

05.04.2011 Печерським районним судом м Києва видано виконавчий лист 2-88/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

08.09.2014 ухвалою суду № 757/22564/14-ц було замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у виконавчому провадженні № 26396076 від 12.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в загальній сумі боргу 1 149 852,53 грн. за кредитним договором № 49.32/98/07-НВз від 25.03.2008 року з Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта банк».

22.09.2020 року ухвалою суду № 2-88/11 замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (, м. Київ, вул. І.Брановицького, 3) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2011 року у цивільній справі № 2-88/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

10.04.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим М.А. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 від 10.04.2023 про примусове виконання виконавчого листа 2-88/11 виданий 05.04.2011, про що повідомлено боржника ОСОБА_1 шляхом направлення на її адресу копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Підставою для відкриття виконавчого провадження по виконанню судового рішення є пред`явлений до відповідного відділу державної виконавчої служби виконавчий документ разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Необхідно пам`ятати, оскільки однією з законодавчо закріплених причин відмови у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», то необхідно отримуючи виконавчий документ відразу перевірити його і упевнитися, що принаймні ця обставина не перешкодить відкриттю виконавчого провадження.

Отже, у відповідності статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі обов`язково мають бути зазначені його назва, дата видачі, найменування органу, посадової особи, що видали документ, дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ, найменування стягувача і боржника, їх адреси, дата і місце народження боржника та його місце роботи (для громадян), номери рахунків у кредитних установах (для юридичних осіб), а також резолютивна частина рішення, дата набрання чинності рішенням та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписано уповноваженою посадовою особою та скріплено печаткою.

При дослідженні матеріалів виконаного провадження, судом не встановлено будь-яких підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Окрім цього, у своїй скарзі ОСОБА_1 також не зазначає таких підстав, а її доводи зводяться до незгоди з вказаною постановою, що не може свідчити про її незаконність.

10 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. було винесено постанову про арешт коштів боржника та надання інформації, яка містить банківську таємницю.

24 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

10 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

02 червня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. було виготовлено повідомлення про результати оцінки майна.

При дослідженні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що оскаржувані постанови було направлено на адресу боржника ОСОБА_1 , а відтак доводи, що їй не було відомо про вказане виконавче провадження суд не приймає до уваги.

При дослідженні доводів скарги суд приходить до висновку що її доводи зводять до незгоди з рішенням призваного виконавця.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. ( ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування..

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача.

Проте за встановлених обставин справи стороною скаржника порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки останнім не було подано суду належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Так, скаржником не надано документів, які підтверджують про безпідставне утримання відповідачем коштів.

При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було.

Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження.

Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду.

Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

Обов`язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

Невиконання обов`язку по доказуванню для сторін й інших суб`єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

За викладених обставин справи та норм законодавства суд приходить до висновку, що скаржник не довела обставини, на які вона посилалася, оскільки доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, то невиконання обов`язку по доказуванню для позивача має процесуально-правові наслідки.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з залишенням оскаржуваних постанов в силі.

Керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 10.04.2023.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Г. Ільєва