Провадження № 2/752/5443/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

у червні 2023 позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати спільною сумісною власністю подружжя наступні автомобілі: «Шкода» д.н. НОМЕР_1 ; «Нісан» д.н. НОМЕР_2 ; «Фольксваген» д.н. НОМЕР_3 ; «Лексус» д.н. НОМЕР_4 ; здійснити розподіл спільного майна подружжя, в порядку якого визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати право власності на все інше майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з початку 2009 року. Офіційно зареєстрували шлюб 18.07.2009 року, у період якого у сторін народився син ОСОБА_3 , 2014 року народження. Рішенням суду від 13.01.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Позивач зазначає, що у період шлюбу сторонами було набуто майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 . Набуття вказаного майна здійснено сторонами за рахунок спільних коштів, зокрема, заробітної плати.

Позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем батьківських обов?язків по відношенню до малолітнього сина, з урахуванням чого вважає, що її частка у спільному майні подружжя повинна бути збільшена.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с. 35-36).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26.06.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 40).

21.07.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Цимейко Г.О., в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне (а.с. 44-45).

Представник відповідача вказує, що спірна квартира АДРЕСА_1 , придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу 06.02.2009 року за його особисті власні кошти. Станом на дату придбання майна та реєстрації права власності наспірну квартиру - 10.02.2009 - відповідач не знаходився в зареєстрованому шлюбі.

Щодо заявлених до розподілу автомобілів, представник відповідача зазначає, що вказані автомобілі, окрім автомобіля марки «Шкода» д.н. НОМЕР_1 , відчужені. Автомобіль марки «Шкода» д.н. НОМЕР_1 придбавався подружжям для батьків позивача, наданий час перебуває у їх користуванні, проти чого відповідач не заперечує.

В судовому засіданні представник позивача підтримада позовні вимоги та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому заіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

18 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1020, що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 8).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народився син - ОСОБА_3 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 (а.с. 13).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 6 лютого 2009 року ОСОБА_2 набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. за реєстровим номером 188 (а.с. 50).

Згідно даних реєстраційного посвідчення, що міститься на звороті зазначеного вище договору купівлі-продажу, 10.02.2009 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що внесено запис № 139/30731/31559 у реєстрову книгу д 111-50 (а.с. 50 зворот).

Аналогічна інформація вбачається і з довідки № 20637 від 03.07.2023 Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 51).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Станом на час придбання спірної квартири діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Відтак, право приватної власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано 10.02.2009 р. у відповідності до вимог Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, що діяло на той момент.

За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Водночас відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судовим розглядом встановлено, що право приватної власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зареєстровано 10.02.2009 р., до реєстрації шлюбу, з ОСОБА_1 , у відповідності до вимог Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, що діяло на той момент.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки набута ним у власність до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , що відповідає положенням пункту 1 частини першої статті 57 СК України.

В частині розподілу транспортних засобів, суд зазначає наступне.

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС від 11.07.2023 (а.с. 58 ) власником транспортних засобів марки «LEXUS RX 350», «VOLKSWAGEN POLO», «NISSAN QASHQAI» була ОСОБА_1 . Також встановлено, що:

- 30.11.2019 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «LEXUS RX 350» за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ 3244;

- 30.11.2019 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «VOLKSWAGENPOLO» за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ 3244;

- 15.05.2020 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «NISSANQASHQAI» за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ 3242.

Відтак, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, вказані транспортні засоби, заявлені позивачем до розподілу як спільне сумісне майно подружжя, відчужені.

Титульним володільцем транспортного засобу марки «SKODAFABIA» є позивач ОСОБА_1 , проти чого не заперечує відповідач, що знайшло відображення у поданому відзиві.

За вказаних обставин суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2023 року.

Суддя: