Провадження № 2/643/4435/23
УХВАЛА

23.10.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

позовну заяву 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі позивач) звернулися до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі відповідач), відповідно до змісту якої просять суд зобов`язати відповідача здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 за позивачами відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2023 для розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Новіченко Н.В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків.

Підставою для залишення позову без руху стало те, що в силу приписів п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою позову немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 684, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами заявлена позовна вимога немайнового характеру, у зв`язку з чим позивачам необхідно було сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру кожним з них окремим платіжним документом у розмірі 1 073, 60 грн.

На підставі цього, суд визначив позивачам спосіб усунення недоліків шляхом надання до суду доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі 1 073, 60 грн. кожним позивачем окремим платіжним документом.

17.10.2023 року до суду подано заяву про усунення недоліків, до якої додано квитанції про сплату судового збору ОСОБА_5 у розмірі 214, 72 грн., ОСОБА_4 у розмірі 214, 72 грн., ОСОБА_2 у розмірі 214, 72 грн., ОСОБА_3 у розмірі 214, 72 грн., ОСОБА_1 у розмірі 214, 72 грн., а не в розмірі 1 073, 60 грн. кожним позивачем окремим платіжним документом, як було визначено ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2023.

Таким чином, визначені в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2023 недоліки позивачами в повному обсязі усунуті не були.

Згідно з ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо. Ще у справі «Trukhv. Ukraine» ((dec.), no. 50966/99, 14 October 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов`язку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

З огляду на те, що позивачами в повному обсязі не усунуто недоліків позовної заяви у визначений судом строк, суд, керуючись частиною 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про необхідність повернення даної позовної заяви з додатками.

Керуючись ст. ст. 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнати неподаною та повернути позивачам.

2. Роз`яснити позивачам їх право повторно звернутися з даним позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

3. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко