ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/2033/22 Номер провадження 22-ц/814/1834/23Головуючий у 1-й інстанції Лисиченко С.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Дряниця Ю.В.

судді: Пилипчук Л.І., Бутенко С.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 07 липня 2022 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинця Вадима Володимировича про відшкодування матеріальних збітків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до слідчого слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинця В.В.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000139 від 28.01.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 115 КК України, за заявою ОСОБА_1 про зникнення безвісти її племінника ОСОБА_2 , слідчим у якому визначено ОСОБА_3 .

Разом з цим, позивач вважає, що відповідач не виконує свої обов`язки щодо належного розслідування вказаного кримінального провадження, ігнорує її заяви.

Вказує, що відповідачем не вчинено слідчу (розшукову) дію щодо тимчасового доступу до оператора мобільного зв`язку ОСОБА_2 та не з`ясовано кому належить мобільний телефон ОСОБА_2 ..

Зазначена бездіяльність відповідача призвела до матеріальних витрат позивачки пов`язаних з поданням скарг на бездіяльність відповідача та прийняття участі в судових засіданнях під час їх розгляду, а також витрат на: спілкування, папір, канцелярські вироби, оскарження дій в суді, переписку та телефонні розмови.

Позивач просила суд зобов`язати відповідача компенсувати їй нанесену матеріальну шкоду в розмірі 5000,00 грн., завдану їй в результаті неякісного проведення відповідачем досудового розслідування кримінального провадження №0000139.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 07.07.2022 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Із рішенням районного суду не погодилась позивач та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вказує на безпідставність висновків місцевого суду щодо визначення слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинця В.В. неналежним відповідачем. Наголошує, що обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди необхідно покласти на відповідача, оскільки саме йому було доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000139, та внаслідок його бездіяльності позивачу завдано матеріальної шкоди.

Вважає, що районний суд належним чином не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння їй витрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіян, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження №0000139 від 28.01.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, за заявою ОСОБА_1 про зникнення безвісти її племінника ОСОБА_2 ОСОБА_1 визнана потерпілою по даному кримінальному провадженні.

22.04.2021 слідчому слідчого відділу ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинцю В.В. надано доручення про проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000139 від 28.01.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, процесуальне керівництво якого здійснювалося Київською окружною прокуратурою м.Харкова.

Місцевим судом встановлено, що позивачка, в межах кримінального провадження №0000139 від 28.01.2021, протягом 2021 року неодноразово зверталася до слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області Литвинця В.В. з клопотанням про проведення необхідних слідчо-розшукових дій для встановлення всіх фактів та обставин вчинення кримінального правопорушення, та до Харківської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві, Генерального прокурора зі скаргами щодо протиправних дій співробітників ХРУП №1 в Харківській області, зокрема, неефективного та несвоєчасного досудового розслідування.

Згідно відповіді Харківської обласної прокуратури №09/б-170-18 від 04.02.2022 на звернення ОСОБА_1 від 01.10.2021, адресоване Народному депутату України Мар`яні Безуглій, 11.11.2021 прокурором у кримінальному провадженні №0000139 від 28.01.2021 визначено підслідність за СВ ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в області. Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова. На час надання відповіді досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, після виконання яких буде прийняте відповідне процесуальне рішення. Жодній особі про підозру не повідомлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивачем пред`явлено позовні вимоги до неналежного відповідача, також позивачем не доведено належними та допустимими доказами, спричинення їй матеріальної шкоди діями, бездіяльністю відповідача, який є службовою особою органу досудового розслідування.

Крім того, суд зазначив, що оскарження ОСОБА_1 у встановленому законом порядку бездіяльність відповідача свідчить лише про реалізацію нею права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядкустатей 303-308 КПК України та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінністатті 1176 ЦК України.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

У справі 242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що оскільки позивач звернулась до ОСОБА_3 , як до службової особи, уповноваженої здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, а предметом позову є шкода, завдана вказаною особою при виконанні своїх повноважень, то належним відповідачем у даній справі є саме держава, в особі відповідного правоохоронного органу.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Наведені норми права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування шкоди, судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Натомість кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Доводи позивача, наведені у апеляційній скарзі є ідентичними підставам звернення до суду, нічим не підтверджені та є її власними судженнями і оцінкою подій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

С.Б. Бутенко