КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/7804/20 Головуючий у І інстанції - Сенюта В.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/3300/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

В червні 2020 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34.

Позивач зазначає, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 під`єднано до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 грудня 2019 складає 28323,66 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 10923,47 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води 17400,19 грн).

Також, Позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 853,84 грн., та 3% річних на суму заборгованості у розмірі 508,59 грн.

Крім цього, на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», останній прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 58632 грн. 98 коп. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 24250,89 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 34382,09 грн.).

Позивачем також нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 3693,88 грн. та 3% річних у розмірі 1758,99 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24250,89 грн., заборгованість за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 34382,09 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 3693,88 грн та 3% річних у розмірі 1758,99 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10923,47 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17400,19 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 853,84 грн та 3% річних у розмірі 508,59 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 53 грн. та стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в загальному розмірі 53711,35 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, КП «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також скаржник зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Зокрема суду було надано договір про відступлення прав вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року, за умовами якого позивач прийняв на себе право вимоги до відповідача оплати спожитих ним послуг за період до 01 травня 2018 року у розмірі 58632 грн. 98 коп.

Зазначило також те, що суд не вірно застосував строки позовної давності чим порушив норми процесуального і матеріального права, а отже порушує право позивача на справедливий розгляд справи та захисту порушеного права позивача.

Строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину, установленого на всій території України з 12 березня 2020 року, у зв`язку з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, в якому посилалась на те, що строк позовної давності щодо стягнення заборгованості переривався, адже позивач подавав заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості 16 березня 2017 року.

11 квітня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, а 09 листопада 2017 року цим же судом було винесено ухвалу про скасування судового наказу.

Вважає, що облік строку звернення до суду з позовною заявою починається 17 березня 2017 року та закінчується 17 березня 2020 року, а позивач звернувся до суду 30 червня 2020 року.

Відтак, Деснянський районний суд м. Києва своїм рішенням вірно зазначив, що період позовної давності починається з 01 липня 2017 року.

Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго».

Крім цього, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва в частині задоволених позовних вимог, оскільки вважає рішення в цій частині законним та обґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що вона самостійно підрахувала суми згідно розрахунку заборгованості відповідача за період з 01 липня 2017 року по 01 листопада 2019, з якого вбачається, що за послуги з центрального опалення сума складає 19200,53 грн., за централізоване постачання гарячої води сума становить 22831,25 грн. (коригування плюс 29,8 грн і мінус 4600,50 грн.), тобто 18260,55 грн., загальна сума за комунальні послуги становить 37461,08 грн., 3% річних - 1653,43 грн., інфляційна складова - 4020,54 грн.

Отже, загальна сума повинна бути 43135,05 грн.

Крім цього, відповідно до Договору №602-18 від 11 жовтня 2018 року між позивачем і кредитором ПАТ «Київенерго», позивач отримав не тільки право вимагати заборгованості за спожиті комунальні послуги до 01 травня 2018 року але згідно п. 3.1.1., 3.3, 3.3.2, 4.1 і 4.2 має і обов`язки, які сторони чи одна із сторін не виконали.

На прохання залучити ПАТ «Київенерго» як третю сторону, для всебічного і об`єктивного розгляду справи, судом відповідачу було відмовлено.

Також зазначила, що рахунок на оплату комунальної послуги повинен містити, зокрема таку інформацію як найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги.

В даному випадку кредитор не виставив належним чином рахунок фактуру, в той час вимагав сплату через позов. Отже, сума задоволених вимог не підтверджена.

Просила, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року.

На вказану апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» подало відзив, який обґрунтовувало тим, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, з якого вбачається скільки було нараховано відповідачу за житлово-комунальні послуги, які відбулися коригування та проводилися відповідачем оплати житлово-комунальних послуг.

На ім`я відповідача кожного місяця надсилалися платіжні документи, в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо.

Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості чи перерахунку в спірний період відповідач як власник квартири до позивача не звертався.

Просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга КП «Київтеплоенерго» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

За п. 8 Правил та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

На виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085).

Свідченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт продовження отримання послуг відповідачем як споживачем послуг після укладання КП «Київтеплоенерго» договору цесії.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до будинкової системи теплопостачання, відповідач є власником вказаної квартири, а тому є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач надавав послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календар місяць.

Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Проте, відповідач своєчасно не сплачувала грошові кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка складає 86956,64 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 35174,36 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 51782 грн. 28 коп.).

Крім того, позивач, на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 58632 грн 98 коп.

Згідно з п. 3.4.2 Договору цесії ,Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії сплату заборгованостей.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

Факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою звільнення споживача від оплати послуг (Постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року, справа 6-2951цс15).

Пунктом 5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно зі ст.ст. 19, 25 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ч.2 ст.642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

За п.11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю, та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.

Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В матеріалах справи містяться надані позивачем до суду розрахунки заборгованості за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , а саме: за надані послуги до 01 травня 2018 року з централізованого опалення та за послуги з гарячого водопостачання. Також містяться розрахунки заборгованості за спожиті від 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води.

Позивач оскаржує в апеляційному порядку рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої до 01 травня 2018 року, пославшись на неправильне застосування строку позовної давності з підстав неврахування судом першої інстанції положень пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України і просив стягнути ці суми.

Суд апеляційної інстанції погоджуєтьсяся з доводами апелянта, врахувавши наступне.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положения» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1100 від 11 листопада 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року.

Так як від 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви в червні 2020 року, такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 30 квітня 2018 року з централізованого опалення у розмірі 24250 грн 89 коп. та за спожиті до 30 квітня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 34382 грн 09 коп., який вказує на наявність оплат послуг споживачем після отримання права вимоги КП «Київтеплоенерго».

Для підтвердження нарахувань помісячно за весь період боргу, що переданий за договором цесії та визначення періоду, за який утворилась заборгованість, надано розгорнутий розрахунок заборгованості переданої за Договором №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Отже, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у вказаній частині з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і помилково зазначив про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року.

Врахувавши вищевказане, оскаржуване рішення районного суду слід скасувати в частині відмови в задоволенні позову і в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 3153 грн за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується доказами по справі, має бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог в цій частині. В решті рішення слід залишити без змін.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2022 року та у зв`язку із залишенням рішення районного суду без змін в частині задоволених позовних вимог, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа І. Франка, 5, ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року у розмірі 40 060 (сорок тисяч шістдесят) грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа І. Франка, 5, ) судовий збір у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

В решті рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року у не скасованій частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба