Справа № 203/4736/21
Провадження № 2/0203/152/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Пльохіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права на безоплатну приватизацію,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, представник позивача адвокат Варган А.О.) з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (далі КП «Жилсервіс-5» ДМР, третя особа), про визнання права на безоплатну приватизацію, в якому позивач просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право на безоплатну приватизацію кімнат у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 537, 539.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 05.06.2009 року він мешкає та зареєстрований у кімнатах гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 537, АДРЕСА_2 . Позивачу 10.06.2021 року був виданий ордер на право зайняти жилу площу 34,5 кв.м в гуртожитку за вказаною адресою, строком постійно. На підставі ордера 11.06.2021 року між КП «Жилсервіс-5» ДМР та ОСОБА_1 був укладений типовий договір №014537 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра щодо передачі у користування житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 537, АДРЕСА_2 . Позивач 16.09.2021 року звернувся до відповідача із заявою про передачу у приватну власність жилого приміщення у гуртожитку. Проте відповідач відмовив у приватизації житлового приміщення листом від 18.10.2021 року. Підставою для відмови у наданні адміністративної послуги є відсутність законного права на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку.

Позивач не погоджується із відмовою відповідача та вважає, що тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житлова, відповідно до ч. 5 ч. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому позивач зазначив, що він використав право на приватизацію в обсязі 14 кв.м та не перевищив санітарну норму 21 кв.м, а також використав кошти з приватизаційного депозитного рахунку у сумі 1,39 грн, залишок невикористаних житлових чеків станом на 10.09.2021 року складає 2,81 грн. Тому позивач вважає, що він має право на приватизацію займаного ним житлового приміщення гуртожитку з частковою доплатою.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на безоплатну приватизацію.

16.02.2022 року у встановлений судом строк представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою (21 кв.м загальної площі на кожного мешканця та 10 кв.м додатково на сім`ю) один раз. Згідно з довідкою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 14.06.2021 року №375 ОСОБА_1 було використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 52,0 кв.м, зі складом сім`ї три особи, та має на праві спільної сумісної власності вказане житлове приміщення.

Відповідач зазначив, що площа жилих приміщень у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 537, АДРЕСА_2 , які ОСОБА_1 займає зі складом сім`ї одна особа, мають площу 34,5 кв.м, а залишок житлових чеків позивача становить 1,26 грн, що дозволяє безоплатно приватизувати лише 7,0 кв.м загальної площі в межах санітарної норм. Відповідач не має законних підстав для передачі ОСОБА_1 у власність зазначеного приміщення. При цьому представник відповідача пояснив, що позивачу було відмовлено у наданні адміністративної послуги, бо у нього відсутнє законне право саме на безоплатну приватизацію житлових приміщень у гуртожитку. Оскільки залишок його житлових чеків дорівнює 1,26 грн, що дозволяє приватизувати 7,0 кв.м, що значно менше, ніж площа, яку він бажає приватизувати.

Тому у разі, якщо позивач усуне недоліки, які зазначені в листі від 18.10.2021 року, він не обмежений у праві звернутися до відповідача ще раз та приватизувати кімнати у гуртожитку з частковою доплатою.

З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.03.2022 року представник позивача адвокат Варган А.О. подала до суду відповідь на відзив, заперечуючи проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позов. Так, представник позивача зазначила, що тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Залишок невикористаних житлових чеків становить 1,26 грн, що дозволяє позивачу приватизувати 7,0 кв.м загальної площі в межах санітарної норми.

Тому, враховуючи, що при приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 , у власність ОСОБА_1 і кожного члена його сім`ї було передано загальну площу житла меншу, ніж встановлена санітарна норма, то позивач не позбавлений права на приватизацію займаної ним кімнати в гуртожитку в межах санітарної норми з частковою доплатою. Тобто за твердженнями представника позивача, ОСОБА_1 не реалізував у повному обсязі своє право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, яке передбачене Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому він має право використати залишки житлових чеків для приватизації іншого житлового приміщення державного житлового фонду, наймачем якого він є.

Третя особа не подала до суду заяву по суті спору.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10.11.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.09.2022 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання. Представник позивача та представник відповідача подали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Також представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволенні позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи не повідомив суду причини неприбуття у судове засідання, будь-яких заяв щодо участі у судовому засіданні до суду не подавав.

Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними у справі письмовими доказами та без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.06.2021 року позивачу ОСОБА_1 був виданий ордер Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, серії НА №56, за змістом якого ОСОБА_1 був виданий ордер на право зайняти зі складом родини 1 особа жилу площу 34,5 кв.м в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати №№537, АДРЕСА_2 , строком постійно. Ордер був виданий на підставі розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 24.05.2021 року №490; склад сім`ї: 1 особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.06.2021 року між КП «Жилсервіс-5» ДМР» та ОСОБА_1 був укладений типовий договір №014537 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, затвердженого рішенням міської ради від 24.04.2013 року №23/34, з умовами якого наймодавець надає наймачу і членам його родини в користування житлове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . Житлове приміщення складається з: окремої кімнати, загальною площею 48,70 кв.м, корисної площі 34,50 кв.м, жилої площі 34,50 кв.м.

Відповідно до технічного паспорта на кімнату від 02.12.2016 року, загальна площа житлового приміщення кімнат №№537, АДРЕСА_5 , складає 34,5 кв.м.

Відповідно до довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР» №626 від 14.09.2021 року про реєстрацію місця проживання громадян, зареєстрованих у жилому приміщенні у гуртожитку, та за відомостями з паспорта громадянина України, серії НОМЕР_2 , від 12.12.2000 року, ОСОБА_1 постійно з 05.06.2009 року зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.01.2007 року, Лозівська міська рада Харківської області посвідчила, що власниками двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на праві спільної сумісної власності, є ОСОБА_2 та члени її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Квартира приватизована, згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа становить 52,0 кв.м, відновна вартість в момент приватизації 9-36 грн; свідоцтво видане згідно із розпорядженням міського голови від 20.01.2007 року №23/5.

Факт приватизації вказаного вище житлового приміщення та реєстрація права спільної сумісної власності на нього за позивачем та членами його сім`ї, загальною площею 52,0 кв.м, підтверджується копіями: витягу Лозівського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2007 року; технічного паспорта від 02.12.2006 року на квартиру АДРЕСА_6 ; відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.09.2021 року.

Відповідно до довідки Філії Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 10.09.2021 року за вих. №118.514-50/316, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використав кошти приватизаційного депозитного рахунку у сумі 1,39 грн. Залишок невикористаних житлових чеків станом на 10.09.2021 року складає 2,81 грн.

16.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про передачу в приватну власність жилого приміщення у гуртожитку, уповноваженим власником якої визначено ОСОБА_1 .

Листом від 18.10.2021 року відповідач надав позивачу відповідь про те, що згідно з довідкою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 14.06.2021 року №375, ОСОБА_1 використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 52,0 кв.м, зі складом сім`ї три особи (свідоцтво про право власності на житло від 20.01.2007 року, видане Лозівською міською радо); використано житлових чеків на кожну особу у розмірі 2,94 грн; залишок невикористаних житлових чеків становить 1,26 грн, що дозволяє приватизувати 7,0 кв.м загальної площі в межах санітарної норми.

Відповідач, враховуючи, що площа жилих приміщень у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 537, АДРЕСА_2 , склад сім`ї одна особа, становить 34,5 кв.м, зазначив, що він не має законних підстав для підготовки проєкту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо передачі у власність вказаного житлового приміщення. Підставою для відмови у наданні адміністративної послуги є відсутність законного права на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права позивача на безоплатну приватизацію кімнат у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати 537, АДРЕСА_2 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» 04.09.2008 року № 500-VI (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХII (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Згідно із статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом частини 3 статті 9 Житлового кодексу УРСР 30 червня 1983 року №5464-X (далі ЖК УРСР, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Рішенням Конституційного Суду України (далі КСУ) у справі №15-рп/2010 від 10.06.2010 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до підпунктів 3.1.36.3., 3.1.36.4. пункту 3.1 розділу 3 Положення про Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21.12.2016 року №33/17, до функцій Департаменту належить, зокрема, здійснення підготовки проєктів розпоряджень органу приватизації про передачу квартир (будинків) у власність громадян, підготовки проєктів рішень міської ради з питань надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста.

Відповідно до пунктів 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року №109/17404 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Громадянин подає до органів приватизації такі документи, в тому числі, довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до ст.26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Аналіз викладених вище встановлених фактичних обставин справи, норм чинного законодавства України дає суду підстави для висновку про те, що позивач має право на приватизацію житлових приміщень державного житлового фонду в межах санітарної норми безоплатно, а в решті із використанням житлового чеку або з частковою доплатою, як вказано в законі та розтлумачено в Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010 року.

Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивач використав 17,33 кв.м (52,0 кв.м : 3 = 17,33 кв.м) загальної площі приватизованого житлового приміщення разом з членами його сім`ї за адресою: АДРЕСА_3 , що не перевищує встановлену санітарну норму на кожного члена сім`ї у 24,33 кв.м (10 кв.м : 3 + 21 кв.м = 24,33 кв.м).

Тому, з урахуванням вимог ст. ст. 1, 3, 4, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» від 16.12.2009 року №396, того, що у відповіді від 18.10.2021 року відповідач заперечував право позивача на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку, суд дійшов висновку, що позивач має право приватизувати займані ним житлові приміщення кімнати у гуртожитку в частині безоплатно та в частині з частковою доплатою, враховуючи, що відповідач станом на момент виникнення спірних правовідносин не визнавав його.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права на безоплатну приватизацію підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач має право на приватизацію державного житлового фонду в частині безоплатно, а в частині з частковою доплатою. При цьому, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010 року, позивач вважається таким, що не реалізував у повному обсязі право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду справи та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію житлових приміщень кімнат № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, суд, враховуючи позиції сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 681,00 грн (908,00 грн х 75% : 100% = 681,00 грн).

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права на безоплатну приватизацію задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію житлових приміщень кімнат № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, місто Дніпро, вулиця Воскресенська, будинок 16; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 681,00 грн (шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.М. Ханієва