УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Муратової С.О.,

при секретарі - Юхно Є.С.,

представника Кабінету Міністрів України Богуцької Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова заяву Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Р.А. про зміну способу та порядку виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного підприємства «Південна залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконними і скасування розпорядження та наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та визнання діючим контракту, -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюк Р.А. звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою про зміну способу порядку виконання рішення, в якій просить змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного підприємства «Південна залізниця» з 03.06.2014.

На обґрунтування заяви вказує положення ч. 1 ст. 36, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 18, 435 ЦПК України, та зазначає, зокрема, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 62313428 з виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного підприємства «Південна залізниця» з 03.06.2014. Боржником за вказаним виконавчим документом визначено Кабінет Міністрів України.

Державним виконавцем 11.06.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 62313428. Пунктом другим зазначеної постанови, відповідно до статей 26, 65 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язано боржника виконати рішення суду невідкладно та повідомити державного виконавця з наданням відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та копії трудової книжки.

Згідно із статтею 4 Закону України від 04.07.1996 «Про залізничний транспорт» (в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного підприємства «Південна залізниця») призначення і звільнення працівників залізниць здійснюється рішенням Кабінету Міністрів за поданням центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту.

Законом України від 23.02.2012 «Про внесення змін до Закону України «Про залізничний транспорт», який набрав чинності 21.10.2015, зазначені норми виключені.

Відповідно до частин 3 і 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено утворення акціонерного товариства. На виконання зазначеного Закону України Кабінетом Міністрів згідно з постановою від 25.06.2014 № 200 утворено ПАТ «Українська залізниця», 100 відсотків акцій закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття. Вищим органом товариства є загальні збори. Функцію загальних зборів виконує Кабінет Міністрі України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 № 265 Державне підприємство «Південна залізниця» віднесено до сфери управління Мінінфраструктури.

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Південна залізниця», затвердженого наказом Мінінфраструктури від 10.04.2012 № 212, керівництво державним підприємством здійснює його начальник, який призначається на посаду Кабінетом Міністрів згідно з законодавством за поданням уповноваженого органу управління. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначене підприємство з 16.07.2014 перебуває в стані припинення. Органом управління є Мінінфраструктури.

Таким чином, на сьогодні у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження щодо призначення і звільнення керівників підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, а Статут Державного підприємства «Південна залізниця» в частині призначення і звільнення керівника не враховує норми Законів України «Про залізничний транспорт» та «про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

В судовому засіданні представник Кабінету Міністрів України Богуцька Б.В. підтримала заяву Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Р.А. про зміну способу порядку виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного підприємства «Південна залізниця» з 03.06.2014, вказуючи, що наразі ДП «Південна залізниця» перебуває в стані припинення. На теперішній час у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження по призначенню ОСОБА_1 на посаду, з якої його було звільнено та на яку його було поновлено.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Кучеренко О.В. надала заперечення на заяву про зміну способу порядку виконання рішення, в яких просила врахувати заперечення при постановленні судового рішення, відмовити в задоволенні заяви та розгляд цієї заяви проводити без участі ОСОБА_1 та його представника (а.с. 27-34).

На обґрунтування заперечень представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Кучеренко О.В. зазначила, зокрема, що як вбачається із судового рішення, обов`язок поновити ОСОБА_1 на посаді виник одночасно в декількох Відповідачів - Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, ПАТ «Укрзалізниця», ДІ «Південна залізниця», реалізація чого передбачає вчинення ними спільних, пов`язаних та послідовних дій.

Внаслідок тривалого невиконання судового рішення про поновлення Позивача на роботі ОСОБА_1 було ініційовано примусове виконання рішення суду. 05.12.2017 Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 640/1076/14-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» з 03.06.2014. Тобто, виконавчий лист № 640/1076/14-ц, виданий Київським районним судом м. Харкова 05.12.2017 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» з 03.06.2014, відповідає рішенню Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017.

11.06.2020 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №62313428 про примусове виконання виконавчого листа № 640/1076/14-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» з 03.06.2014, боржником в якому зазначено Кабінет Міністрів України.

Станом на сьогоднішній день виконавцем провадження № 62313428 триває, однак рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 досі залишається невиконаним.

На обґрунтування заперечень адвокат посилається на ст. 129-1 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, роз`яснення, викладені в п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», які кореспондуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного суду України від 01.07.2015 у справі № 6-435цc15, та зазначає, що єдиним можливим і правомірним способом боржника виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі є видання наказу про поновлення на посаді згідно з рішенням суду.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Кучеренко О.В. і поданих запереченнях також зазначає щодо порушення порядку звернення виконавця з заявою про зміну способу порядку виконання рішення. Посилаючись на положення ст. 435 ЦПК України, вказує, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вимога щодо наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим як підстави ініціювання питання встановлення способу і порядку виконання рішення кореспондує і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження». З власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. В той же час, ст. 7 «Особливості виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачає, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Ч. 2 вищевказаної статті встановлено, що у разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Адвокат звертає увагу, що в даному випадку рішення, змінити спосіб порядку виконання якого просить Заявник, абсолютно не стосується дій щодо майна боржника, як це визначено в вищевказаних законах. Окрім того, стягувач не звертався до державного виконавця з відповідною заявою про звернення до суду з метою зміни способу порядку виконання судового рішення, в порядку встановленому Законом. Тому, вважає, що дії виконавця, як Заявника, не відповідають вимогам законодавства України.

Щодо відсутності в заяві про зміну способу порядку виконання рішення обґрунтування, яким чином суд має змінити спосіб порядку виконання рішення у справі № 640/10761/14-ц, зазначає, з посиланням на п. 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 № 8 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», що в заяві не вказано, на який інший спосіб виконання рішення потрібно замінити існуючий спосіб виконання рішення у справі. В своїй заяві виконавець навіть до кінця не вирішив, що він хоче змінити «спосіб» чи «порядок» виконання рішення, а тому просто вказує про необхідність зміни «способу порядку виконання» рішення. Вважає, що фактично такими діями виконавець намагається змінити резолютивну частину судового рішення, якою Кабінет Міністрів України зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді, виключивши Кабінет Міністрів України, як боржника, та фактично вищевказана заява зводиться до визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Також, в заяві не наведено жодних обставин, які б вказували на неможливість або ускладненість виконання судового рішення.

Щодо мотивування заяви про зміну способу виконання рішення, що поновити ОСОБА_1 на посаді може лише ДП «Південна залізниця», адвокат зазначає, що 03.01.2018 постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження N 55457345 про примусове виконання виконавчого листа № 640/1076/14-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДІ «Південна залізниця» з 03.06.2014, боржником в якому зазначено Державне підприємство «Південна залізниця». Станом на сьогоднішній день виконавче провадження № 55457345 триває, однак рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 досі залишається невиконаним (а.с. 27-34).

Неявка інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час, місце розгляду справи, та не повідомлення про причини неявки не перешкоджає розгляду заяви про зміну способу порядку виконання рішення.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновків про відсутність підстав до задоволення заяви Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Р.А. про зміну способу та порядку виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018, виходячи з наступного.

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного підприємства «Південна залізниця», Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконними і скасування розпорядження та наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та визнання діючим контракту.

Судовим розглядом встановлено, що 28.05.2013 Міністерством інфраструктури України укладено Контракт № 4-ІV з ОСОБА_1 , згідно якого позивача призначено на посаду начальника ДП «Південна залізниця», строк дії Контракту з 28.05.2013 до 27.05.2018 .

27.05.2014 Кабінетом Міністрів України видане розпорядження №514-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ДП «Південна залізниця» у зв`язку з невиконанням умов контракту.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ДП «Південна залізниця». Визнано незаконним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.05.2014 № 514-р. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України від 03.06.2014 № 90-О. Визнано незаконним та скасовано наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03.06.2014 № 702/ос. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) ДП «Південна залізниця» від 03.06.2014 № 201/ос. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» з 03.06.2014. Визнано діючим контракт №4-IV з начальником ДП «Південна залізниця», що є у державній власності, від 28.05.2013. Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.06.2014 по 07.11.2017 у сумі 921095,70грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 22322,80 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ДП «Південна залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 12.04.2018 рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 змінено. Зменшено розмір суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 з 921 095,70 грн. до 896672,65 грн.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 в частині стягнення з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 22322,80 грн. скасовано і у задоволенні цих позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх фактичним виконанням. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.03.2020 рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 в частині, що змінена апеляційним судом та постанову апеляційного суду Харківської області від 12.04.2018 залишено без змін.

04.06.2018 Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 640/10761/14-ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» з 03.06.2014.

На теперішній час у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 62313428 з виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного підприємства «Південна залізниця» з 03.06.2014. Боржником за вказаним виконавчим документом визначено Кабінет Міністрів України.

Державним виконавцем 11.06.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 62313428. Пунктом другим зазначеної постанови, відповідно до статей 26, 65 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язано боржника виконати рішення суду невідкладно та повідомити державного виконавця з наданням відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та копії трудової книжки.

Як зазначалося вище, в заяві про зміну способу порядку виконання рішення державний виконавець, посилаючись на ст. 4 Закону України від 04.07.1996 «Про залізничний транспорт» (в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державного підприємства «Південна залізниця»), Закон України від 23.02.2012 «Про внесення змін до Закону України «Про залізничний транспорт», який набрав чинності 21.10.2015, частини 3, 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанову Кабінету Міністрів від 25.06.2014 № 200 про утворення ПАТ «Українська залізниця», Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 № 265, яким Державне підприємство «Південна залізниця» віднесено до сфери управління Мінінфраструктури, та Статут Державного підприємства «Південна залізниця», затверджений наказом Мінінфраструктури від 10.04.2012 № 212, відповідно до якого керівництво державним підприємством здійснює його начальник, який призначається на посаду Кабінетом Міністрів згідно з законодавством за поданням уповноваженого органу управління. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначене підприємство з 16.07.2014 перебуває в стані припинення. Органом управління є Мінінфраструктури. За вказаних обставин держаний виконавець зазначає, що на сьогодні у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження щодо призначення і звільнення керівників підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, а Статут Державного підприємства «Південна залізниця» в частині призначення і звільнення керівника не враховує норми Законів України «Про залізничний транспорт» та «про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

При цьому, як встановлено з матеріалів цивільної справи, 23.12.2020 ДП «Південна залізниця» звернулося до Київського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просило встановити спосіб і порядок виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 по справі № 640/10761/14-ц в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» з 03.06.2014, визнавши за боржником ДП «Південна залізниця» обов`язок внести записи до трудової книжки ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього запису про його звільнення з роботи та про поновлення на підставі відповідного наказу, виданого Міністерством інфраструктури України, як уповноваженим органом управління.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2021 в задоволенні заяви Державного підприємства «Південна залізниця» про встановлення способу та порядку виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2017 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13.12.2022 ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2021 залишено без змін.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або заміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Статтею 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зазначена норма процесуального права знайшла своє відображення і у спеціальному Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, де у ч. 3 ст. 33 закріплено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2018 у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 16 ЦК України.

Зазначаючи, що на стадії виконання рішення, суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

Отже, суд приходить до висновку, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення суду не передбачає зміну рішення суду по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення суду. Тобто, слід розрізняти способи захисту цивільного права, передбачені статтею 16 ЦК України, та способи і порядок виконання рішення суду.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

У справі відсутні відомості, що у державного виконавця з приводу примусового виконання зазначеного рішення суду виникли обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вказані в заяві державного виконавця обставини не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Крім того, як зазначалося вище, в заяві про зміну способу порядку виконання рішення головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 № 8 «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах » , зокрема, зміна способу та порядку виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Тобто судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Проте, в заяві про зміну способу порядку виконання рішення держаний виконавець не зазначає, яким чином він просить змінити спосіб та порядок виконання рішення у справі № 640/10761/14-ц, на який інший спосіб виконання рішення потрібно замінити існуючий спосіб виконання рішення у справі.

За вказаних обставин, підстави до задоволення заяви державного виконавця відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 258, 259, 353, 431 - 435 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Р.А. про зміну способу та порядку виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Харкова №640/10761/14-ц від 04.06.2018 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/.

Суддя С.О. Муратова