ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/3862/21

провадження № 22-ц/4809/442/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Школа Олена Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року у складі судді Нероди Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Школа О.М. про визнання недійсним договору дарування частини житлової квартири.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з житлової однокімнатної квартири площею 30,1 квадратних метрів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про спадщину вона є власником 1/3 частини зазначеної квартири. ОСОБА_2 є власником 2/3 частини цієї квартири.

Вказувала, що між ними існувала домовленість про те, що вона придбає квартиру, яка є спадщиною після померлого ОСОБА_4 . Однак відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись з домовленостями, не запропонувавши їй, згідно ч.2 ст.362 ЦК України, подарувала свою 2/3 частини спірної квартири ОСОБА_3 .

Вважає, що відповідач порушила її законне першочергове право на придбання частини спільної власності. Про існування вищезазначеного договору дарування вона довідалась, коли ОСОБА_3 , почав вимагати від неї грошові кошти за частину квартири. У підтвердження своїх слів позивач надала до суду талон про повідомлення Олександрійського відділу поліції.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати недійсним договір дарування №658 від 31.07.2020 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про дарування 2/3 частини житлової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 і посвідчений приватним нотаріусом Школою Оленою Миколаївною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що її права було порушено оскаржуваним договором.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Вважає, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що суд взагалі не розглядав її клопотання про витребування доказів, а навпаки, повністю проігнорував його, чим грубо порушив норми діючого законодавства та її особисті права на захист свого майнового права.

Звертала увагу, що судове засідання, яке повинно було відбутись 21 грудня 2022 року, взагалі не відбувалось, що підтверджується протоколом судового засідання та вважає, що його фіксуванням за допомогою технічних засобів, не здійснювалося, що є грубим порушенням норм Цивільно-процесуального кодексу України та діючого законодавства.

Зазначала, що жодні обставини по справі не були з?ясовані, її думку суд не заслухав, позбавивши її права подання доказів по справі.

Вважає, що недійсність Договору дарування № 658, від 31.07.2020 полягає в тому, що її виселили з вищезазначеної квартири, не надавши жодних документів, які б підтверджували те, що відповідач ОСОБА_3 є власником частини зазначеної квартири.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 зазначив, що рішення Олександрійського міськрайонного суду від 21.12.2022 ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, бо ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховав висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими.

Вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, які поніс ОСОБА_3 і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 6000 грн.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2017 року після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1 отримала 1/3 частку спадщини, донька ОСОБА_2 , отримала 2/3 частки спадщини, у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовилась інша дочка ОСОБА_6 , спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_2 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 218603660 від 31.07.2020 року вбачається, що приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області - Школою Оленою Миколаївною зареєстровано право власності на 2/3 частки квартири квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 на підставі договору дарування №658, виданого 31.07.2020 року.

Відповідно талону - повідомленні єдиного обліку №14140 про прийняття і реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 , слідує, що позивачу телефонували особи та погрожували фізичною розправою з приводу частки квартири, проте не доведено, що звонив саме ОСОБА_3 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду позивача підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, на підтвердження порушення її права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договору дарування 2/3 частини квартири, укладеного між відповідачами, ОСОБА_1 посилалася на те, що порушено її законне першочергове право на придбання частини спільної власності згідно ч.2 ст.362 ЦК України.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 355, ч.1 ст.356 ЦК України).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2017 року після смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1 отримала 1/3 частку спадщини, дочка ОСОБА_2 , отримала 2/3 частки спадщини, у тому числі з урахуванням 1/3 частки спадщини, від якої відмовилась інша дочка ОСОБА_6 , спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-1026цс16.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 31 липня 2020 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_3 свої 2/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Доказів на підтвердження оплатності договору дарування від 31 липня 2020 року позивачем надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було застосовано закон щодо захисту інтересів співвласника житла є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна, яке знаходиться у спільній власності, з`являється у співвласника при продажі майна, проте в даній справі встановлено, що 2/3 частки квартири була подарована відповідно до договору дарування № 658 від 31 липня 2020 року. Отже, на зазначені правовідносини положення статті 362 ЦК України не поширюються.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 725/4816/19.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене, в межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не встановлено.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції немає.

Враховуючи зазначене та відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич