Справа № 213/1622/21
провадження №2/216/433/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бутенко М.В.

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (Позивач) до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовує наступним: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (споживачам), яке відповідно до положень Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України, встановлено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків у громадян України, зокрема - зобов`язання: «...можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, або органів місцевого самоврядування».

Відповідно до положень статті 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Так, згідно ст. 10 Житлового кодексу Української РСР, громадяни зобов`язані додержуватися правил користування жилими приміщеннями.

Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572 (зі змінами), власник, наймач (орендатор) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання ».

Пунктом 2 Правил № 630 (із змінами) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Пунктом 18 Правил № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004р. №1875-IV, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин між Сторонами, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 1 та 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово - комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово - комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово - комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII).

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. З ст. 9 Закону №2189-VIII).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15.

Позивач на виконання своїх зобов`язань, згідно вище перелічених нормативно - правових актів України, надав Відповідачу послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, Позивач виконав свої зобов`язання, а Відповідач зобов`язана оплатити отриману послугу.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту послугу у Відповідача у період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 33033,46 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають бути виконані належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищезазначені обставини є підставою для стягнення боргу з Відповідача у повному обсязі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних.

Так, Відповідачу, внаслідок порушення ними вимог чинного законодавства, нараховано інфляційні втрати - 9 328,62 грн. та 3 % річних - 2 634,21 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Просять суд постановити рішення, яким стягнути з Відповідача ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надану послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року у розмірі 33 033,46 грн., інфляційні втрати - 9 328,62 грн. та 3% річних - 2 634,21 грн., а всього 44 996,29 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні 18.10.2023 року позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 18.10.2023 року просить суд застосувати строк позовної давності з моменту останньої оплати послуг позивача, а точніше з часу, коли цивільні права позивача були порушені, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (споживачам), яке відповідно до положень Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів.

Позивач на виконання своїх зобов`язань, згідно вище перелічених нормативно - правових актів України, надав Відповідачу послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, Позивач виконав свої зобов`язання, а Відповідач зобов`язана оплатити отриману послугу.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за спожиту послугу у Відповідача у період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 33033,46 грн. Крім того стороною позивача нараховано інфляційні втрати в розмірі 9 328,62 грн. та 3 % річних в розмірі 2 634,21 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 просить суд застосувати строк позовної давності з моменту останньої оплати послуг позивача, а точніше з часу, коли права позивача були порушені, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом ст.ст. 256, 257, 261, 262, 267 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. (такого висновку дійшов ВСУ 7 червня 2017 року при розгляді справи №923/1233/15.)

Оскільки часом, коли були порушені права сторони позивача можливо вважати час після останнього платежу за послуги позивача, який згідно розрахунку заборгованості відбувся у грудня 2017 року, враховуючи, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, то позивач повинен був звернутися до суду із заявою про захист свого порушено права саме не пізніше ніж грудень 2020 року. При цьому, позов стороною позивача подано до суду 12.05.2021 року.

Зважаючи на встановлені судом обставини щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги та інших стягнень за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення в частині пред`явлених до відповідача вимог та приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-83, 141, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. БУТЕНКО