Справа № 455/885/21
Провадження № 2/455/42/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

16.06.2021 ОСОБА_2 звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вона ОСОБА_7 , народилася та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . З 2006 постійно проживає за вказаною адресою та після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично вступила в управління житловим будинком та іншим майном.

Вказує, що після смерті ОСОБА_8 відкрито спадкову справу, оскільки технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 27.05.1987р., був оформлений на батька та у по господарських книгах батько значився головою робітничого двору, однак згодом було знайдено Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1988р. видане на прізвище ОСОБА_9 . Тому оформлення права власності на житловий будинок у порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_8 є не можливим.

Зазначає, що ОСОБА_9 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично усиновила її маму ОСОБА_10 , однак офіційних документів не оформляла. У по господарських книгах її мама ОСОБА_11 значиться, як дочка ОСОБА_9 , її батько ОСОБА_8 , як зять ОСОБА_9 , вона із братами, як внуки. Спадкоємцями ОСОБА_9 могли бути її чоловік ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_12 який у 1944 був мобілізований і пропав безвісти, утриманка (її мама) ОСОБА_13 . Інших спадкоємців та близьких родичів, які б могли претендувати на оформлення спадкових прав по смерті ОСОБА_9 не було.

Крім того зазначає, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживали: її батько ОСОБА_8 з дня свого одруження до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; її брат ОСОБА_14 з дня народження до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , не одружувався, власної сім`ї не мав; її брат ОСОБА_15 , з дня свого народження. На день смерті ОСОБА_16 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2 . Його діти: дочка - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 не заперечують, щодо визнання права власності за нею ОСОБА_2 , на житловий будинок за набувальною давністю. ОСОБА_16 розлучився, іншої сім`ї не мав. У будинковій книзі та погосподарських книгах після смерті ОСОБА_9 господарем робітничого двору значився її батько ОСОБА_8 .

Разом з тим, зазначає, що на даний час не вбачається жодного способу, щодо оформлення права власності на будинок, окрім, у судовому порядку за набувальною давністю оскільки не виявлені родинні зв`язки між ОСОБА_9 та нею ОСОБА_2 , для оформлення спадкових прав у п`яту чергу згідно ст. 1265 ЦК України а також приватизувати житловий будинок по АДРЕСА_1 , чи в інший спосіб оформити правовстановлюючі документи не вбачається можливості.

Крім того вказує, що вона відкрито, добросовісно, безперервно володіє нерухомим майном більше ніж 10 років, фактично з 2006 року, з дня смерті батька ОСОБА_8 , та з чоловіком ОСОБА_19 постійно проводять поточні та капітальні ремонти за власні кошти та покращують будинок. Було проведено ремонт даху, фасад будинку, змінено електропроводку, замінено вікна, огорожу навколо будинку.

З огляду на наведене, просила суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок за набувальною власністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 дану справу передано для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 30.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 22.11.2021 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою суду від 02.12.2022 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 06.03.2023 залучено у справі правонаступників позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3

22.05.2023 до суду надійшла уточнена позовна заява від правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в якій він просить визнати за ним ( ОСОБА_1 ) право власності на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

16.06.2023 від правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до суду надійшла заява в якій останній відмовляється від позовних вимог на користь брата ОСОБА_1 та не претендує на визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 19.09.2023 провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_2 закрито у зв`язку із відмовою від позову.

В судове засідання правонаступник позивача ОСОБА_1 та його представник адвокат Мукан Б.С. не з`явилися, проте від ОСОБА_1 надійшла заява в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Старосамбірської міської ради у судове засідання не з`явився, проте подав до суду клопотання, в якому зазначає, що проти позову не заперечує та просить справу розглядати за відсутності представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить справу слухати за його відсутності та позов задовольнити.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явилися, подали суду заяви в яких просили справу слухати у їх відсутності за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності в цілому ОСОБА_9 , що підтверджується копією довідки Самбірського МБТІ від 18.05.2017 № 795 (а.с.23) та копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 14.06.1988, виданого на підставі рішення Старосамбірського райвиконкому від 19 травня 1988року №147 (а.с. 24).

Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 28.04.2021року (а.с.14-17), загальна площа будинку 78,4 кв.м., житлова 40,5кв.м., рік побудови 1936р.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 30.03.2016 (а.с.36).

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 30.03.2016 між ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зареєстровано шлюб 21.11.1922 ( а.с. 34).

ОСОБА_20 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 30.03.2016 (а.с.35).

Із копії архівної довідки Центрального державного архіву України м.Львів №Г-106 від 13.04.2016 відомо ОСОБА_22 та ОСОБА_23 були батьками ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.37), який згідно довідки Старосамбірського районного військового комісаріату №474 від 29.03.2016 у 1944 році був мобілізований та пропав безвісти в 1944 році (а.с.38).

Позивачка ОСОБА_24 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 29.08.1980року, її батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 (а.с.7), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9) та копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 31.10.2015 ( а.с.40), 14.10.1954року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_25 батьками позивачки ОСОБА_2 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 31.10.2015 ОСОБА_26 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 та її батьками були ОСОБА_27 та ОСОБА_28 ( а.с.39).

Батьки позивачки ОСОБА_29 - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_30 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 були батьками також і ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_11 від 30.10.2015 ( а.с.41), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 від 30.10.2015 (а.с.42), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 30.10.2015 (а.с. 44), Копії свідоцтва про смерть ОСОБА_14 від 12.07.2010 ( а.с.45), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 10.10.2015 ( а.с. 46), копією свідоцтва про смерть ОСОБА_15 від 04.11.2013 (а.с. 48).

Як вбачається з копії по господарської книги від 01.12.1950 членами сім`ї ОСОБА_9 зазначені: ОСОБА_20 як чоловік та ОСОБА_26 як дочка ( а.с.61).

Відповідно до копій по господарських книг, особистий рахунок № НОМЕР_1 за НОМЕР_2 , 1967 Головою двору зазначено ОСОБА_9 , ОСОБА_8 зять, ОСОБА_11 дочка, ОСОБА_31 внучка, ОСОБА_14 внук, ОСОБА_15 внук ( а.с.57-61).

Згідно копії по господарської книги №96 за 1974 рік, голова сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_8 зять, ОСОБА_31 внучка, ОСОБА_14 внук, ОСОБА_15 внук ( а.с.55,56).

Відповідно до довідки виконкому Стрільбицької сільської ради Старосамбірського арйону Львівської області №1001 від 23.10.2015 ОСОБА_9 проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею проживали однією сім`єю та були зареєстровані: зять ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_11 , онук ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 та онук ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ( а.с.28).

Згідно довідки Стрільбицького старостинського округу №283 від 05.04.2021 ОСОБА_2 вступила в управління фактичним майном по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька вона доглядала за будинком, робила поточний ремонт ( а.с.25).

Відповідно до Акту обстеження матеріально побутових умов від 05.04.2021 ОСОБА_2 не зареєстрована, але фактично проживає в АДРЕСА_1 в будинку батька. Після смерті батька доглядала за будинком ( а.с.26).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2017року спадкоємцем майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 20.07.2021 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.73).

Як вбачається із копії спадкової справи №32/2012, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцями майна останньої, які прийняли спадщину, є її сини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_16 .

У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України як позивач так і її правонаступник посилалися на те, що позивачка ОСОБА_2 , разом із сім`єю, фактично проживали у спірному будинку, утримували його та відкрито й добросовісно користувалися ним більше ніж 10 років.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних у ч.1 ст.344 ЦК України умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

За змістом ч.1 ст.344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Також йдеться мова про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Як зазначається у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.07.2019 року у справі № 920/999/16 відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17).

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що власником спірного житлового будинку була ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про перехід від останньої права власності в порядку спадкування до спадкоємців в матеріалах справи відсутні, позивачка ОСОБА_2 , за життя, не набула права власності на спірний житловий будинок на момент заволодіння таким, беручи до уваги те, що давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивачка при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачкою даним майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку, що позивачкою (її правонаступником) не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до Старосамбірської міської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Правонаступник позивача: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Старосамбірська міська рада, Самбірського району Львівської області, місцезнаходження: м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, 40, Самбірського району Львівської області;

Треті особи:

-ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

-ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

-ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_2 .

-ОСОБА_6 , місце проживання АДРЕСА_4 /

Повний текст судового рішення складено 30.10.2023.

Суддя А.В.Кушнір