КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/7028/23 Головуючий у І інстанції - Коваленко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди та просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 385037,13 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн., завдані безпідставним списанням коштів з його поточного (карткового) рахунку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що 24 грудня 2014 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку №SAMDNWFC9, відповідно до умов якого позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначений рахунок використовувався позивачем виключно для отримання заробітної плати та проведення розрахунків фізичної особи.

В період з 04 березня 2019 року по 19 березня 2021 року відповідач здійснив автоматичне списання грошей з рахунку позивача для погашення простроченої заборгованості по картці/рахунку за договором №SAMDN9314 від 02 листопада 2012 року на загальну суму 12153,18 грн.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з даною позовною заявою в порядку ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

На вказану апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що підставою звернення позивача з позовом не є порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживача», оскільки після укладення сторонами договору банківського рахунку виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання таких договорів ЗУ «Про захист прав споживачів» не може застосовуватися.

Просило апеляційну скаргу відхилити, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що підставою звернення позивача з позовом не є порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживача», оскільки після укладення сторонами договору банківського рахунку виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання таких договорів ЗУ «Про захист прав споживачів» не може застосовуватися.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу.

Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян.

Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно із ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно із цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Звертаючись до Дніпровського районного суду міста Києва, позивач, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» вказував про те, що АТ КБ «Приватбанк» безпідставно і неправомірно здійснював автоматичне списання грошей з рахунку позивача для погашення простроченої заборгованості по картці/рахунку.

Відтак, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі безпідставно списаних коштів, пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та моральну шкоду.

Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги.

Згідно п. 22 ст.1 цього ж Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Частиною 1 статті 4 цього Закону визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Враховуючи зазначені положення, відносини, які склались між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до укладеного 24 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем договору банківського рахунку №SAMDNWFC9, позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , тип рахунку - Картка для виплат Голд, валюта рахунку - гривня. Зазначений рахунок використовувався позивачем виключно для отримання заробітної плати та проведення розрахунків фізичної особи, а тому позивач є споживачем зазначеної послуги.

Враховуючи зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 , що в Дніпровському районі міста Києва, позивач, як споживач фінансових послуг, вірно визначив підсудність та керуючись ч. 5 ст. 28 ЦПК України звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачі», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена.

За таких обставин, передаючи справу на розгляд іншому суду, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року про передачу позову на розгляд до Печерського районного суду м. Києва скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м. Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба