КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Тищенко Кристіни Олександрівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3273, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11 травня 2010 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння НОМЕР_3, яке складається з житлового будинку, що позначений на плані літерою «А», загальною площею 196,3 кв.м, житловою площею 66,7 кв.м та огорожі, позначеної на плані цифрами «1-5», розташованих за адресою: АДРЕСА_5, яке складається з житлового будинку, що позначений на плані літерою «А», загальною площею 155,1 кв.м, житловою площею 86,0 кв.м та огорожі, позначеною на плані цифрами «1-3», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2327 га, кадастровий №322486601:01:003:0087, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначав, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі вчинених написів нотаріусів, адже відкрита кредитна лінія вчинена у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, заборгованість за нею не є безспірною, з дня виникнення права вимоги пройшло значно більше, ніж три роки, а строк кредитування за кредитним договором закінчився, про відступлення права вимоги від банку на користь відповідача повідомлення на адресу позивача не надходили.

На підставі викладеного, позов просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3273, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11 травня 2010 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння АДРЕСА_1 область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Зелена, домоволодіння 12а (дванадцять А), яке складається з житлового будинку, що позначений на плані літерою «А», загальною площею 155,1 кв.м, житловою площею 86,0 кв.м та огорожі, позначеною на плані цифрами «1-3», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2327 га, кадастровий № 322486601:01:003:0087, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідача АТ «Сенс Банк» - Тищенко К.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Уважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У мотивування скарги зазначає, що факт прострочення виконання зобов`язання по кредитному договору позивачем не оспорюється, доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості, її іншого розміру не надано.

Зауважує, що банком були виконані умови заяви про вчинення виконавчого напису та додатків до неї, у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком не є безспірним.

Уважає, що сама лише незгода позивача із заборгованістю, зазначеною у виконавчому написі нотаріуса, не може бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, що надана позивачу кредитна лінія, яка надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, була посвідчений нотаріально.

Відповідачем не доведено, що сума заборгованості була саме такою, як зазначено в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 09 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 40.29-34/260, відповідно до якої відповідачем надано позивачу кредитні кошти в сумі 200 000 доларів США, під 13 % річних за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., згідно якого позивачем передано в іпотеку відповідачу об`єкти нерухомості: домоволодіння АДРЕСА_3 , яке складається з житлового будинку, що позначений на плані літерою «А», загальною площею 196,3 кв.м, житловою площею 66,7 кв.м та огорожі, позначеної на АДРЕСА_4 , яке складається з житлового будинку, що позначений на плані літерою «А», загальною площею 155,1 кв.м, житловою площею 86,0 кв.м та огорожі, позначеною на плані цифрами «1-3», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,2327 га, кадастровий № 322486601:01:003:0087, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

11 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. вчинено виконавчий напис з реєстровим №3273 про звернення стягнення з ОСОБА_1 .

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначеної у пунктах 93-95 постанови від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21), оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що наданий нотаріусу кредитний договір №40.29-34/260 від 09 червня 2006 року нотаріально не посвідчений.

Окрім того, вимоги стягувача не є безспірними з огляду на те, що у наявній в матеріалах справи вимозі банку розмір заборгованості позивача за кредитним договором №40.29-34/260 від 09 червня 2006 року, згідно якого останній отримав грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 15% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 08 червня 2016 року, станом на 06 листопада 2009 року визначений у сумі 18 844,30 доларів США та 6 124,70 доларів США пені, при цьому банк просить повернути 152 204,30 доларів США та 6 124,70 доларів США, не зазначаючи складових цих сум. У той же час, згідно пункту 1.1.1 вказаного кредитного договору розмір відсотків погоджений сторонами на рівні 13% річних, а не 15%, як вказано у вимозі банку, а також, сума заборгованості у виконавчому написі станом на 20 квітня 2010 року вказана у розмірі 169 953,74 доларів США.

Отже, сума заборгованості за кредитним договором, зазначена у вимозі банку, та сума, вказана у виконавчому написі, відрізняються. При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості позивача перед банком як станом на час направлення вимоги, так і станом на час вчинення виконавчого напису.

Окрім того, ОСОБА_1 заперечує факт отримання ним вимоги банку про повернення кредиту від 06 листопада 2009 року, зазначає, зокрема, що підпис на наявному у справі рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення йому не належить.

07 червня 2018 року ОСОБА_1 подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2019 року задоволено.

Згідно повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 жовтня 2019 року №21099/21100/19-32 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи висновок не надано у зв`язку з відсутністю оригіналу досліджуваного документа - зворотного повідомлення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2019 року вдруге призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотанням позивача.

Відповідно до повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16 червня 2020 року №3976/3977/20-32 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи експертиза не проведена у зв`язку з ненаданням оригіналу досліджуваного документа.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналу зворотного повідомлення судова почеркознавча експертиза проведена не була.

За змістом статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Brualla Gomez de La Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Так, підпис ОСОБА_1 у паспорті, в позовній заяві та інших процесуальних документах, поданих до суду, кардинально відрізняється від підпису, який містить у копії зворотного повідомлення.

При цьому, відповідачем протягом розгляду справи з 2018 року доказів наявності оригіналу вказаного зворотного повідомлення, на який він посилається, не надано, а отже недоведеним є факт отримання ОСОБА_1 вимоги банку про поврення кредитних коштів від 06 листопада 2009 року.

На підставі викладеного, колегія погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого 11 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим номером №3273, таким, що непідлягає визнанню.

Доводи скарги в тій частині, що банком були надані всі документи за передбаченим переліком, а також доводи щодо не спростування позивачем заборгованості, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що суд встановив подання банком нотаріусу нотаріально не посвідченого кредитного договору, а також небезспірність вимог стягувача у зв`язку з тим, що суми боргу, зазначені у вимозі банку, є відмінними від сум, вказаних у виконавчому написі нотаріуса, за відсутності жодних підтверджень розміру такої заборгованості, відмінності передбачених договором відсотків за користування кредитом, зокрема, на підставі яких нараховувалась заборгованість, а також за відсутності доказів отримання боржником вимоги банку про повернення кредиту.

Таким чином, проаналізувавши зміст договору, нотаріус міг встановити, що такий договір нотаріально не посвідчений, а кредитор просить вчинити виконавчий напис на заборгованість, яка не є безспірною, за відсутності підтвердження про отримання боржником вимоги про повернення кредитних коштів.

Зважаючи на зазначене, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими місцевим судом обставинами справи і положеннями законодавства та є повним віддзеркаленням позовної заяви, доводам та аргументам якої судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та правильно встановлених судом першої інстанції на їх підставі обставин справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Тищенко Кристіни Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник