КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/2182/21 Головуючий у І інстанції - Чередніченко Н.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/3544/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У січні 2021 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що ТОВ «Ліко-Житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги, тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг».

TOB «ТМО «Ліко-Холдінг» 30 травня 2014 року на підставі акту прийому-передачі підземної автостоянки передав, а позивач прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку на АДРЕСА_1 .

Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), TOB «Ліко-Житлосервіс» уклало відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки.

Відповідач є власником машино-місця №14 за вказаною адресою.

08 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки №Л50/2-14, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити надання послуг із утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалась оплачувати послуги позивача з обслуговування стоянки і брати участь у витратах на її утримання в строк та на умовах, що передбачені цим договором.

З моменту укладення зазначеного договору, відповідач користувалась послугами, проте, в порушення договірних зобов`язань не оплачувала їх в повному обсязі.

Позивач вказує, що безперебійно надавав послуги з утримання підземної автостоянки.

Однак, з огляду на неналежну оплату коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем за період з листопада 2018 року по жовтень 2020 року виникла заборгованість в розмірі 6578 грн., на яку позивачем було нараховано суму 3 % річних в розмірі 46,27 грн. та інфляційні витрати в сумі 79,48 грн.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11730 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 708,89 грн., 3 % річних в сумі 259,84 грн., а також судовий збір в сумі 2102 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року, вказаний вище позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг за утримання підземної автостоянки в розмірі 11730 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 708, 89 грн., 3 % річних в розмірі 259,84 грн, а також судовий збір в сумі 2102 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що вона була позбавлена можливості подати нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Зазначає, що вона є матір`ю п`ятьох неповнолітніх дітей, 24 лютого 2022 року виїхала та на даний час знаходиться за межами міста Києва, у зв`язку з чим була позбавлена можливості прибути до суду та подати свої докази (заперечення) на позовну заяву.

Просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що позивач здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг».

30 травня 2014 року на підставі акту прийому-передачі підземної автостоянки TOB «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а позивач прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку на АДРЕСА_1 .

Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), позивачем було укладено відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки.

Відповідач є власником машино-місця №14 за вказаною вище адресою.

08 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки №Л50/2-14, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити надання послуг із утримання підземної автостоянки, зберігання транспортних засобів власника на стоянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалась оплачувати послуги позивача з обслуговування стоянки і брати участь у витратах на її утримання в строк та на умовах, що передбачені цим договором

З моменту укладення зазначеного договору, відповідач користувалась послугами, проте, в порушення договірних зобов`язань не оплачувала їх в повному обсязі.

Позивачем безперебійно надавались послуги, та доказів щодо звернення відповідача у встановленому порядку з претензіями щодо надання неякісних послуг з утримання підземної автостоянки, матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати коштів за надані послуги.

Оскільки, відповідач не виконувала зобов`язання по оплаті витрат за обслуговування підземної автостоянки, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про необхідність стягнути із неї на користь позивача заборгованість в сумі 11730 грн.

Стороною позивача було надано належні та допустимі докази, які підтверджують розмір зазначеного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань.

Разом з тим, при дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, а також розрахунку нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зазначені розрахунки зроблені вірно та у відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків щодо своєчасної та повної сплати коштів, та необхідності стягнути з відповідача на користь позивача штрафні санкції.

Варто зазначити, що в ході розгляду справи було змінено найменування позивача з ТОВ «Ліко-Житлосервіс» на ТОВ «Управляюча компанія «Венеція».

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав, яке відбулось внаслідок порушення договірних зобов`язань.

Натомість, ОСОБА_1 не доведено відсутність вини у порушенні договірних зобов`язань, які виникли в результаті укладеного договору про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки №Л50/2-14.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона виїхала з м. Києва 24 лютого 2022 року, а тому не мала можливості подати до суду першої інстанції будь-які документи та докази, які б підтверджували нові обставини по справі, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з моменту подачі позовної заяви мала представника ОСОБА_2 , крім того, перебуваючи за межами м. Києва, відповідач могла надати свої докази та обґрунтування на електронну пошту суду та подати клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, проте відповідачем така можливість використана не була.

Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_1 також не містить будь-який належних та допустимих доказів, які б спростовували обґрунтовані та правильні висновки суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги, то у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба