Провадження № 4-с/161/75/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2023 Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

10.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою на обґрунтування якої зазначила, що на виконанні ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72324896, з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 161/12659/20 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 80000 грн., як грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу. В рамках здійснення даного виконавчого провадження, державним виконавцем 21.07.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника. 15.08.2023 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та будь-які інші доходи боржника, та тією ж датою постанову про зняття арешту з коштів боржника. Про існування вказаної постанови їй стало відомо 25.09.2023 року. Вважає, що постанови державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції про звернення стягнення на заробітну плату та будь-які інші доходи боржник, а також про зняття арешту з коштів боржника неправомірними та такими, що винесені з порушенням чинних норм ЗУ «Про виконавче провадження», а тому просить суд постановити ухвалу, якою вказані процесуальні рішення у виконавчому провадженні № 72324896 скасувати.

Заявник (стягувач) до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Боржник подав заяву про розгляд скарги без технічного фіксування судового засідання, заявлені вимоги не визнає.

Представник суб`єкта оскарження подала заяву про розгляд скарги без технічного фіксування судового засідання, у задоволенні скарги просила відмовити.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (далі Відділ) знаходиться виконавче провадження № 72324896 з примусового виконання судового рішення в цивільній справі № 161/12659/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80000 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу та 800 грн. судових витрат.

Вищевказане виконавче провадження було відкритим на підставі постанови Головного державного виконавця Відділу Дмитрук В.Д. (далі Державний виконавець) від 21.07.2023 року.

Одночасно з цим, Державним виконавцем 21.07.2023 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою на грошові кошти ОСОБА_2 , що містяться на відкритих рахунках та на усіх майбутніх відкритих рахунках, накладено арешт.

15.08.2023 року Державним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні № 72324896 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Підставою для ухвалення такого рішення стали обставини встановлення державним виконавцем факту проходження боржником військової служби у в/ч НОМЕР_1 та наявність у нього постійного доходу.

Також, 15.08.2023 року Державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів ОСОБА_2 , який було накладено відповідним рішенням від 21.07.2023 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Внаслідок винесення постанови про звернення стягнення, зокрема, на заробітну плату боржника (на кошти боржника), здійснюються відповідні відрахування в порядку, встановленому ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що державний виконавець встановивши наявність у боржника доходу у вигляді заробітної плати, зобов`язаний звернути стягнення на таку із відрахуванням, яке не може перевищувати її 20 відсотків.

При цьому, у разі існування арешту на майно (у тому числі кошти) боржника, відрахування від заробітку для погашення заборгованості фізично проводитися не може.

Також, варто зауважити, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Проте, як встановлено судом, арешт майна ОСОБА_2 без звернення стягнення на його заробітну плату, унеможливить виконання судового рішення в цивільній справі № 161/12659/20.

Вищенаведене свідчить про ту обставину, що дії Державного виконавця у виконавчому провадженні № 72324896 при винесенні постанов про звернення стягнення на заробітну плату та будь-які інші доходи боржник, а також про зняття арешту з коштів є правомірними.

При цьому, суд зауважує на наступному.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд наголошує, що судове рішення в цивільній справі № 161/12659/20 наразі боржником виконується, а відтак виконавчі дії, які проводяться у виконавчому провадженні № 72324896 здійснюються державним виконавцем ефективно та у повній відповідності нормам чинного законодавства.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 24 жовтня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук