Справа № 694/1341/22 Провадження №2/694/59/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.10.2023 року м.Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І., розглянувши заяву (повторну) позивача ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , телефон НОМЕР_2 , електронна пошта відсутня) в інтересах якої діє представник, адвокат Шпильовий Євген Сергійович (свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 001203 від 01.10.2019 року, адреса місця знаходження: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 , електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , засоби зв`язку та електронна пошта невідомі) про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Сакун Д.І.) перебуває цивільна справа № 694/1341/22 відповідно до ухвали Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.07.2023 року про прийняття справи до свого провадження.

18.09.2023 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід головуючої у справі судді Сакун Д. І.

У заяві ОСОБА_1 заявляє відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. Заява мотивована тим, що у позивача є сумнів щодо неупередженості судді Сакун Д.І. під час розгляду справи № 694/1341/23. Так, позивач ОСОБА_1 зазначає, що суддя Сакун Д.І. упереджено, предвзято та необ`єктивно ставитися до неї. Суддя Сакун Д.І. винесла відносно неї, ОСОБА_1 , вирок від 15.06.2023 року, яким її, було визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 то ч.1 ст.125 КК України і призначила покарання. Дане судове рішення оскаржене нею до апеляційного суду, рішення не вступило в законну силу. Суддя Сакун Д.І. залишила поза увагою наведені нею обставини, не дала їм належного аналізу та оцінки та засудила її - невинну особу. Крім того в провадженні судді Сакун Д.І. перебувала її скарга від 21.07.2023 року, щодо невнесення відомостей до ЄРДР, відносно гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 , які оговорили її в скоєнні злочинів відносно неї. Слідчий суддя Сакун Д.І. відмовила їй в задоволенні її скарги, при цьому незаконно послалась на вирок, справа № 694/417/23, від 15.06.2023 року, який був нею винесений, але не вступив в законно силу. Дана обставина змусила її повторно звертатися до Звенигородського районного суду з скаргою щодо невнесення відомостей до ЄРДР, про правопорушення скоєне відносно неї Дана скарга була в провадженні судді Сакун Д.І. і нею заявлявся їй відвід. Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року було задоволено її заяву про відвід судді Сакун Д.І. Вказане, на думку позивача, свідчить про упередженість судді при розгляді даної справи.

Ухвалою судді від 19 вересня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

11.10.2023 року на адресу суду надійшла заява (повторна) позивача ОСОБА_1 про відвід головуючої у справі судді Сакун Д. І.

У заяві ОСОБА_1 заявляє відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І. Заява мотивована тим, що у позивача є сумнів щодо неупередженості судді Сакун Д.І. під час розгляду справи № 694/1341/22. Так, позивач ОСОБА_1 зазначає, що суддя Сакун Д.І. упереджено, предвзято та необ`єктивно ставитися до неї. Суддя Сакун Д.І. винесла відносно неї, ОСОБА_1 , вирок від 15.06.2023 року, яким її, було визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 то ч.1 ст.125 КК України і призначила покарання. Дане судове рішення оскаржене нею до апеляційного суду, рішення не вступило в законну силу. Суддя Сакун Д.І. залишила поза увагою наведені нею обставини, не дала їм належного аналізу та оцінки та засудила її - не винну особу. Крім того 13.07.2023 року вона звернулася до Звенигородського відділення поліції з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 , в діях яких маються ознаки злочину, передбаченого ч.1. ст.383 КПК України. Оскільки її скарга не була задоволена, відомості не були внесені до ЄРДП, вона оскаржила дії поліції до Звенигородського райсуду. Так, як суддя Сакун Д.І. вже відмовляла їй в задоволенні аналогічної скарги - вона заявила їй відвід і ухвалою Ватутінського міського суду, суддя Здоровило В.А., він був задоволений. 7 серпня 2023 року старший дізнавач СД Звенигородського районного відділу поліції ГУНГІ в Черкаській області, капітан поліції Рейдало Т.М. , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000704 від 26.11.2022 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, з приводу причинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (в той час нібито коли вона била її) - виніс постанову про закриття кримінального провадження. Дана постанова була нею оскаржена до суду і оскільки суддя Сакун Д.І. була зацікавлена в результаті її розгляду, вона заявила відвід судді Сакун Д.І. Ухвалою Катеринопольського райсуду, суддя Баранов О.І. відвід був задоволений. Вказане, на думку позивача, свідчить про упередженість судді при розгляді даної справи.

Ухвалою судді від 12 жовтня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

17 жовтня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла (повторна) заява про відвід судді Сакун Д.І. (втретє)

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначає, що вона бажає, щоб дану справу розглядав інший суддя якому б вона довіряла і щоб було реалізоване її право на справедливий суд. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не прикріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено, як порушення права особи на справедливий суд. Отже незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною, як порушення її права.

Розглядаючи зазначену (повторну) заяву про відвід судді, суд виходить з такого.

Статтею 40 ЦПК України визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Поряд з цим, за нормами ч.5 ст. 40 ЦПК України, якщо на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід здійснюється у нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвала. У такому разі положення частин третьої та четвертої цієї статті не застосовуються.

Відповідно до штатної чисельності у Звенигородському районному суді Черкаської області передбачено чотири посади судді. На цей час фактично здійснює правосуддя одна суддя. З урахуванням викладеного та керуючись ч. 5 ст. 40 ЦПК України заява позивача про відвід судді вирішується суддею, що розглядає справу.

Згідно з ч.ч. 7, 8, 9 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Суд, зваживши доводи (повторної) заяви, перевіривши обґрунтованість наведених у ній даних, прийшов до наступного висновку.

Підстави для відводу визначені ст. 36, 37 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК України, якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд розглядав двічі заяву про відвід головуючого судді з підстав заявлених раніше та ухвалами суду від 19 вересня 2023 року та від 12 жовтня 2023 року у задоволенні заяв позивача про відвід судді відмовлено.

Проаналізувавши зміст заяви про відвід судді та доводи, які наведені позивачем, суд приходить до висновку, що позивачем повторно заявлено відвід головуючому судді і, як вбачається із змісту заяви, відвід мотивовано просто бажанням заявника, щоб вказану справу було розглянуто іншим суддею. Жодних підстав, окрім загальної невмотивованої недовіри не наведено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про залишення заяви про відвід судді без розгляду, у відповідності до ч. 5 ст. 39 ЦПК України.

Разом з тим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу про недопустимість зловживання стороною процесу зловживанням процесуальними правами та наслідками такого зловживання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Особи, що беруть участь в справі, не мають прямого юридичного обов`язку сприяти суду в правильному і своєчасному розгляді і вирішенні цивільної справи, проте зобов`язані утримуватися від дій, здатних перешкоджати досягненню названих завдань.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Недобросовісне виконання своїх процесуальних обов`язків та зловживанням процесуальним правом, можуть ущемити право кожного на судовий розгляд протягом розумного строку, що захищається гарантіями статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Частиною другою статті 44 ЦПК України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п.2 ч.2 ст. 44).

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3 ст. 44 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки зазначений відвід заявляється втретє з підстав, розглянутих судом, і є жодним чином не обгрунтованим, то вказана заява про відвід судді підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 5 ст. 39 ЦПК України.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Вказаний перелік не є вичерпним та може доповнюватись в кожному конкретному випадку.

Крім того, дії, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи, суд, фактично, може, з певних підстав або об`єктивно без них, розцінити ту чи іншу дію як зловживання процесуальними правами та застосувати, передбачену Кодексом, відповідальність.

Суд наголошує, що якість судового процесу залежить не лише від роботи судової системи, але й від поведінки учасників процесу та їх представників.

Для подальшого добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, суд вважає необхідним, роз`яснити сторонам ст.ст. 143, 144, 148 ЦПК України.

Відповідно до ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 148 ЦПК України у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, суддя звертає увагу заявниці на те, що учасники справи повинні утримуватися від використання прийомів, які пов`язанні зі зволіканням у розгляді справи, враховуючи кількість заявлених відводів судді по даній справі, та добросовісно й максимально використовувати всі засоби законодавства для прискорення процедури слухання справи.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 259-261 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Повторну заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу положення ст. 144, ст. 148 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.І.Сакун