Справа № 681/633/22
УХВАЛА

"30" жовтня 2023 р. м.Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Горгулько Н.А.,

з участю секретаря судових засідань Олійник Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полонне заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїду за межі України,

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїду за межі України.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що відповідно до ухвали Полонського районного суду Хмельницької області відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями про стягнення з ТзОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_2 27653,29 грн та 229000 грн. Однак, вказує про те, що в період часу з 03.02.2017 по 29.07.2019 ОСОБА_2 був керівником ТзОВ «Вілія-Н», тому мав можливість витконати ці рішення самостійно.

В судові засідання 11.10.2023 та 30.10.2023 заявник ОСОБА_1 не з`явився. Судом направлялися повістки за всіма відомими у матеріалах справи адресами, однак конверти повернулися до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.128, ст. 131 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21.09.2023 у Справа № 9901/471/21, зауважила, що саме позивач як особа, яка ініціювала судовий процес з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.

Суд зауважує, що заявник, який переважно найбільш зацікавлений у розгляді справи, повинен демонструвати своєю поведінкою сумлінність реалізації своїх процесуальних прав та виконання обов`язків.

Ініціювавши судовий розгляд справи, заявник насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Неодноразове належне повідомлення заявника ОСОБА_1 про судове засідання, його повторна неявка у засідання, дають суду підстави для розгляду його заяви у його відсутності.

Представник Полонського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця знаходиться виконавче провадження на виконання виконавчого листа №681/654/15-ц, виданого Полонським районним судом 26.04.2016 р. про стягнення з ТзОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_2 27653,29 грн. та виконавчого листа №681/177/17, виданого Полонським районним судом 18.09.2018 року про стягнення з ТзОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_2 29000 грн.

Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТзОВ «Вілія-Н» є ОСОБА_1 який, як керівник підприємства-боржника, допустив наявність заборгованості та настання негативних наслідків для господарської діяльності підприємства.

Ухвалою суду від 20 липня 2022 року подання головного державного виконавця Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 було задоволено, встановлено відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ) тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями: виконавчим листом №681/654/15-ц, виданим Полонським районним судом 26.04.2016 р. про стягнення з ТзОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_2 27653,29 грн. та виконавчим листом №681/177/17, виданим Полонським районним судом 18.09.2018 року про стягнення з ТзОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_2 29000 грн.

Статтею 11 ч. 3 п. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, або керівника юридичної особи за межі України, до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням.

При розгляді питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон необхідно враховувати те, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки вона пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання. Судові рішення у вказаній категорії справ мають бути постановлені з ретельним вивченням та обґрунтуванням наданих державним виконавцем доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду. При чому, під поняттям ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням - слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні непереборні обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Враховуючи те, що на теперішній час боржником ТзОВ «Вілія-Н» рішення суду не виконано, а тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника підприємства ОСОБА_1 є безпосереднім забезпеченням виконання судового рішення, тому його заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїду за межі України - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.А.Горгулько