Справа №295/7042/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

з участю секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гаркуша Ольга Леонідівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Поліс», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що їй на підставі договору дарування від 30.11.2007 року та свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 27.11.1998 року належить 19/30 частин квартири АДРЕСА_1 . Інші 11/30 частин належали батьку позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є лише позивач, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті останнього проживала зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 поза межами України, то позивач не могла звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини з підстав відсутності свідоцтва про смерть останнього. Як слідує зі змісту позову, 07.04.2017 року заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/2942/16-ц за ОСОБА_3 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та було вирішено визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 11.12.2007 між ОСОБА_4 та АТ «УкрСиббанк», що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №19099, відповідно до якого в іпотеку було передано спірну квартиру, та вирішено припинити обтяження нерухомого майна шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі вказаного рішення суду 13.05.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. було внесено запис про право власності 20398824 від 13.05.2017 року, яким за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на згадану вище квартиру, а вже 17.05.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, згідно з яким остання прийняла в дар спірну квартиру. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 03.10.2017 року заочне рішення суду від 07.04.2017 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. Ухвалою суду від 04.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , СТОВ «Агро-Полісся», ПАТ «Дельта Банк» про припинення іпотеки, визнання права власності на квартиру за ОСОБА_3 залишено без розгляду. На переконання представника позивача, вказане свідчить про те, що заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/2942/16-ц від 07.04.2017 року, на підставі якого за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірну квартиру, було скасовано ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 03.10.2017 року, а тому подальше дарування спірної квартири співвідповідачу по справі відбулося поза волею власників квартири, що свідчить про вибуття спірної квартири з власності позивача без її згоди.

З огляду на викладене у позовній заяві, ОСОБА_1 просить суд:

-визнати за нею право власності на 11/30 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19/30 частин квартири АДРЕСА_1 ;

-скасувати державну реєстрацію права власності 20398824 від 13.05.2017 року, якою за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на спірну квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35182772 від 13.05.017);

-скасувати державну реєстрацію права власності 20432304 від 17.05.2017 року, яким за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну квартиру (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35214562 від 17.05.2013).

10.07.2017 року суддею Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Слюсарчук Н.Ф. від 10.07.2017 року частково задоволено заяву про забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , а також заборонено вчиняти будь-які дії щодо квартири.

26.03.2018 року від представника ОСОБА_2 адвоката Лукянчука Ю.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в частині витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.05.2018 року зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гаркуша О.Л. про витребування майна із чужого незаконного володіння до розгляду Житомирським районним судом Житомирської області цивільної справи №278/2942/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , СТОВ «Агро-Полісся», АКІБ «Укрсиббанк» про припинення іпотеки та визнання права власності.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 26.08.2022 року позовну заяву прийнято до свого провадження, поновлено провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 10.04.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явилася, від її представника адвоката Сірої А.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги в останній редакції підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Третя особа - Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гаркуша О.Л. та представники третіх осіб - ТОВ «ФК «Поліс», ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від приватного нотаріуса надійшла заява про розгляд справи у її відсутність (т. 1 а.с. 159).

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло від 27.11.1998 року (а.с. 72 том 1).

30.11.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 був укладений договір дарування частини квартири, за умовами якого ОСОБА_6 передала безоплатно у власність (подарувала) 1/3 частину квартири, а ОСОБА_1 прийняла у власність 3/10 частини квартири та ОСОБА_4 прийняв у власність 1/30 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 50-51 том 1).

Таким чином, ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності належить 11/30 частин квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 19/30 частин, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.05.2017 року (а.с. 5-6 том 2).

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07.04.2017 року по справі №278/2942/16-ц визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнано припиненою іпотеку за договором іпотеки, укладеним 11.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №19099, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; припинено обтяження нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 за договором іпотеки, укладеним 11.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за №19100, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 238-244 том 1).

На підставі вказаного рішення суду 13.05.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. було зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 (а.с. 10 том 2).

17.05.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-13 том 2).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , СТОВ «Арго-Полісся», ПАТ «Дельта Банк» про визнання права власності та припинення іпотеки залишено без розгляду (а.с. 164-165 том 1).

З копії спадкової справи №51/2013, заведеної Другою житомирською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 202 зворот 203).

Позивач по справі ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 36 зворот).

Із наявних у матеріалах справи документів, зокрема копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 слідує, що останній був зареєстрований із 06.12.1984 року за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 205). Також за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області позивач ОСОБА_1 зареєстрована із 25.12.2002 року за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 49).

Щодо витребування частини майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічно у статті 321 ЦК України закріплений конституційний принцип непорушності права власності.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Установлено, що спір у справі виник між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07.04.2017 року по справі №278/2942/16-ц, а також ОСОБА_2 як останнім набувачем спірного нерухомого майна.

На переконання суду, до спірних правовідносин належить застосувати саме положення статті 388 ЦК України, оскільки право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а згодом квартира по АДРЕСА_3 перейшла у власність ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається існування спільного умислу у діях відповідачів щодо спірної квартири, не виявлено наявності перешкод до вчинення правочину дарування нерухомого майна тощо.

За змістом статті 388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15 і у подальшому був неодноразово підтриманий практикою суду касаційної інстанції (постанова ВП ВС від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, постанова КЦС ВС від 02 лютого 2022 року у справі № 202/3508/20).

За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)).

Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)).

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Оскільки у справі, що переглядається, заявлено позов про витребування 19/30 частин квартири АДРЕСА_1 , то наслідком задоволення позову буде внесення записів про державну реєстрацію за позивачкою права власності на 19/30 частин спірної квартири.

Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15, у якій витребувано від відповідача на користь позивачів 54/100 частки квартири без з`ясування, чи є це майно індивідуально визначеним або виділеним в натурі.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості», щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року по справі №362/2707/19 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі.

У свою чергу суд першої інстанції, керуючись ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує згаданий вище висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування 19/30 частин квартири АДРЕСА_1 .

Щодо визнання права власності на частину майна в порядку спадкування.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову в частині визнання права власності на 11/30 частину квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , адже як з`ясовано, ОСОБА_4 за життя був власником цієї частини нерухомого майна, спадкоємець ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою та не заявила про відмову від спадщини у передбачений ЦК України строк, наявність інших спадкоємців майна померлого ОСОБА_4 судом не виявлено. Разом з тим, зважаючи на реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору дарування, позивач не має змоги оформити своїх спадкових прав, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про захист порушеного майнового права ОСОБА_1 шляхом визнання за позивачем права власності на 11/30 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_4 .

Щодо скасування державної реєстрації права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 по справі № 466/8649/16-ц зауважила, що ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна.

У зв`язку із тим, що судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 11/30 частин та витребування інших 19/30 частин квартири АДРЕСА_1 , то в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 майнового характеру, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 000 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, що підтверджено документально, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дана сума судового збору була попередньо визначена судом ухвалою від 12.02.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, за розгляд позовної вимоги майнового характеру про витребування майна.

Керуючись ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/30 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19/30 частин квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 8 000 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гаркуша Ольга Леонідівна, адреса: м. Житомир, вул. Хлібна 24, оф. 1.

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Поліс», адреса: м. Київ, вул. Шовковична 42-44, офіс 13В.

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 поверх 2.

Суддя Д.В. Кузнєцов