ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 643/3164/18

провадження №22-ц/818/1915/23

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

боржник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року постановлену у складі судді Поліщук Т.В.,-

УСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу від 23.04.2018 у справі № 643/3164/18 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначав, що 23.04.2018 Московський районним судом м. Харкова у справі № 643/3164/18 за заявою ОСОБА_3 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. У вступній та резолютивній частинах судового наказу № 643/3164/18 вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, у зазначеній в судовому наказі квартирі з 22.08.2017 ОСОБА_2 не проживав, оскільки 23.08.2017 ця квартира, на підставі договору купівлі-продажу була продана його матір`ю ОСОБА_5 і з цієї дати і до 19.02.2019 останній проживав у найманій квартирі без реєстрації місця проживання. Оскільки з 22.08.2017 і по 19.02.2019 місце проживання ОСОБА_2 не було у встановленому порядку зареєстроване, суд не міг отримати від органу реєстрації інформацію, яка б дозволила встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника під час розгляду заяви про видачу судового наказу № 643/3164/18 (з 22.03.2018 по 16.07.2018) Тому судовий наказ видано помилково.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 643/3164/18 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що дослідивши матеріали заяви та матеріали справи № 643/3164/18, судом встановлено, що судовий наказ було видано на підставі достовірних відомостей, наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 11.04.2018 щодо реєстрації місця проживання боржника, який станом на момент видачі судового наказу 23.04.2018 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Тому суд не встановив підстав для задоволення заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню як виданого помилково.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ще з квітня 2016 року повноваження з реєстрації місця проживання делеговані органам місцевого самоврядування як органу реєстрації, а відтак вбачається, що місцевий суд звернувся до органу, який на час звернення не мав актуальної інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника. Місцевий суд був зобов`язаний звернутися до Департаменту реєстрації Харківської міської ради.

06.09.2023 від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якій остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу залишити без змін.

ОСОБА_6 зазначила, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , а також норми матеріального права, на які він посилається, суперечать частині 7 статті 165 ЦПК України. Судовий наказ Московського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 по справі 643/3164/18 було видано на підставі достовірних відомостей, наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 11.04.2018, щодо реєстрації місця проживання боржника, який станом на момент видачі судового наказу 23.04.2018 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 3.04.2018 Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Московським РВ в Харківській області 08.09.2010, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Московським РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області 14.03.2012, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 22.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області, що знаходиться в матеріалах справи № 643/3164/18, провадження № 2-н/643/206/18, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.09.2010. Дата видачі відомостей 11.04.2018 (а.с.10).

Копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Московським РВХМУУМВС України в Харківській області 17.03.2006 на ім`я ОСОБА_2 , підтверджується, що останній був зареєстрований за зазначеною вище адресою з 08.09.2010 та знятий з реєстрації 22.08.2017 (а.с.22), про що також вказує у своїй заяві ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєструречових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.06.2023 23.08.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу було зареєстровано договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. зазначеної правової норми за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У разі недостатності чи то неналежного виконання батьком дитини свого аліментного обов`язку в добровільному порядку, мати дитини має право забезпечити матеріальні умови існування дітей таким чином, щоб гарантувати їй певну юридичну визначеність, стабільність та можливість примусового забезпечення надходжень, - шляхом отримання відповідного рішення суду. Звідси можна зробити висновок, що право на звернення до суду та отримання рішення про стягнення аліментів є безумовним.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тобто, обов`язок виконання судового рішення, що набрало законної сили, так само не ставиться в передумову волевиявлення боржника та він (обов`язок виконання рішення суду) не залежить від того чи розірвано шлюб між сторонами та чи проживають вони окремо.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчий документ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий документ, зокрема, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Заявником не доведено припинення його обов`язку зі сплати аліментів на дитину у повному обсязі чи в певній визначеній частині (установлення іншого розміру аліментів, що підлягає сплаті боржником).

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підстави для скасування судового наказу та прийняття нового рішення у зв`язку із зазначеними доводами, відсутні.

Заявником не наведено підстав для визнання виконавчого документа (судового наказу) таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з урахуванням встановлених обставин, за відсутності підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук