Справа № 214/2908/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 липня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 19.09.2021 року в загальному розмірі 52 175,00 грн., судові витрати.

В обґрунтування позову наведено наступне. 19 вересня 2021 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивачка надала відповідачу грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 1 900 доларів США. Останній зобов`язувався повернути кошти у строк до 20.12.2021 року. Виходячи з цього, між позивачкою та відповідачем виникли договірні відносини, що випливають із договору позики, що відповідно підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. На підтвердження умов договору, позивач надає суду розписку про отримання коштів та зобов`язання їх повернення у певний строк. Свої зобов`язання з договором позики відповідач виконав частково, повернувши позивачу грошові кошти 20.09.2021 року у сумі 100 євро, що станом на дату повернення, згідно офіційного курсу НБУ по відношенню 31,46 грн. за 1 євро склало 3146 гривень, а по відношенні євро до долара США склало 116,23 доларів США, в решті своє зобов`язання у встановлений строк не виконав, залишок боргу не повернув та ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою, тому позивачка змушена звернутися з позовною заявою до суду про повернення йому боргу за борговою розпискою. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її яка є громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики, за яким останній отримав від позивача грошові кошти в розмірі 1900 доларів США, які у свою чергу зобов`язувався повернути до 20.12.2021 року. Договір було укладено у простій письмовій формі у виді розписки. В підтвердження отримання грошових коштів на зобов`язання їх повернення, відповідач надав позивачу розписку, в якій відповідач зазначив, що ним отримано від позивачки кошти в розмірі 1900 доларів США і зобов`язувався повернути всю суму боргу у строк до 20 грудня 2021 року. Вказана розписка засвідчена підписом боржника та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . До настання строку визначеного сторонами в якості кінцевого строку повернення боргу, відповідачем було повернуто позивачу частину грошових коштів в розмірі 100 євро за борговою розпискою від 19.09.2021 року, в решті мав виконати зобов`язання у встановлений сторонами строк, що визначений борговим документом. Оскільки вказаною розпискою було встановлено строк виконання боргового зобов`язання до 20.12.2021 року, то після настання вказаного строку, позикодавець почав вимагати від позикоотримувача виконання грошового зобов`язання. У встановлений строк відповідач кошти не повернув та від свого обов`язку щодо їх повернення відмовився та в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що позивач звернувся до суду. Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також, засвідчуючи отримання певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. З огляду на викладене, оскільки у передбачений договором строк відповідач зобов`язання належним чином не виконав, то сума неповернутих коштів за борговою розпискою підлягає поверненню власникові в розмірі 1783,77 доларів США (1900 дол. - 116,23 дол.), що станом на день звернення до суду з розрахунку по курсу НБУ на 08.06.2022 року по відношенню 29,25 грн. за 1 дол. США, еквівалентно 52 175 грн. (1783 x 29,25). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України вказує на те, що, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки позивач передав відповідачеві грошові кошти за договором позики від 19.09.2021 року у розмірі 1900 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, а саме щодо стягнення грошових коштів у гривневому еквіваленті, що визначений позивачем станом на день звернення до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.10).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: розписку (а.с.10), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачем ОСОБА_3 у борг від позивачки ОСОБА_1 грошових коштів, їх суму, строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні зазначений письмовий доказ допустимим, так як цей доказ одержаний без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи зазначений доказ з точки зору його достовірності, суд приходить до висновку, що досліджений у судовому засіданні письмовий доказ є достовірним.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що 19.09.2021 року ОСОБА_3 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 1 900 доларів США. із зобов`язанням повернути до 20.12.2021 року. Свої зобов`язання за договором позики відповідач виконав частково, повернувши позивачу грошові кошти 20.09.2021 року у сумі 100 євро, що станом на дату повернення, згідно офіційного курсу НБУ по відношенню 31,46 грн. за 1 євро склало 3146 гривень, а по відношенні євро до долара США склало 116,23 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с. 10).

До даного часу борг відповідачем позивачці не повернутий, що встановлено поясненнями позивачки, викладеними у змісті позову.

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1 ,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України вказує на те, що, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), сплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості за договором позики від 19.09.2021 року у розмірі 52 175,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 526, 545, 598, 625, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за розпискою від 19.09.2021 року в сумі 52 175 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов