ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/1441/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 707/2682/20 Категорія: 304090100 Тептюк Є.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.,

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк;

відповідач ОСОБА_1 ;

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №1189, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.08.2025.

Також 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №04/І-241, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передає в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №1189 від 18.08.2005 нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок житловою площею 302, 3 кв.м, загальною площею 508, 2 кв.м, а також споруди Б, Б1, споруди №№ 1-10 та земельна ділянка, площею 0, 3003 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер не зазначено.

ОСОБА_2 на момент звернення до суду з позовом зобов`язання за договором не виконуються, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.08.2018, позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом по кредитному договору № 1189 від 18.08.2005 в сумі 1 079 030,22 грн та сплачений судовий збір в розмірі 16185,45 грн, а всього 1095215,67 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28.06.2023 у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що за умовами кредитного договору від 18.08.2005 № 1189, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , кінцевим терміном повернення кредиту є 17.08.2025, тобто встановлено як строк дії договору (до 17.08.2025 року), так і строки виконання позичальником зобов`язань із щомісячним погашенням платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Проте, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Оскільки за обставин цієї справи у 2010 році АКБСР «Укрсоцбанк» зверталось до ОСОБА_2 із заявою про повне дострокове погашення всієї кредитної заборгованості, що в подальшому слугувало видачі виконавчого напису від 10.12.2010, що свідчить про зміну строку виконання основного зобов`язання, а з цим позовом банк звернувся 07 грудня 2020 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, оскільки позов подано більш ніж через 9 років з моменту настання права банка на звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28.06.2023, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення скасувати та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що станом на 22.02.2018 ОСОБА_2 мав основну заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 409370,53 грн та заборгованості за відсотками в сумі 669659,69 грн. Окрім того, відповідно до заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2018 у справі № 712/3012/18, у позичальника перед кредитором виникло ще й зобов`язання, яке було нараховане на стягнуту судовим рішенням від 20.08.2018 суму заборгованості згідно з ст. 625 ЦК України, яка станом на 26.10.2020 складає: заборгованість за ставкою 3 % на тіло кредиту 32879,08 грн; заборгованість за ставкою 3 % на відсотки за користування кредитом 53784,52 грн; інфляційні витрати за кредитом 69592,96 грн; інфляційні витрати за відсотками 113842,18 грн.

Іпотекодержатель після набуття права на звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок невиконання позичальником, який був іпотекодавцем, взятих на себе зобов`язань у визначений законодавством строк, звернувся за захистом своїх порушених прав до приватного нотаріуса. На іпотечному договорі був вчинений виконавчий напис. Проте, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 761/25815/21 виконавчий напис № 4360 від 17.12.2010, вчинений приватним нотаріусом визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Таким чином, до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право позивача щодо задоволення своїх позовних вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса.

Тому, скаржник вважає, що строк позовної давності пропущено не було.

Крім того, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити інфляційні втрати та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим, таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, позовна давність щодо задоволення за рахунок предмету іпотеки вимог в частині заборгованості, нарахованої за ст. 625 ЦК України, взагалі не могла бути пропущена, оскільки такі нарахування були здійсненні в межах строку позовної давності та обмежувались останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

02.10.2023 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Діхтяренко О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідно до іпотечного договору банк за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема: або на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Оскільки 17.12.2010 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис № 4360, тому АКБ «Укрсоцбанк», згідно з положеннями іпотечного договору, використав своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Доводи АТ «Сенс Банк» про те, що до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, права позивача порушені не були, а були захищеними чинним виконавчим написом, ґрунтуються на припущеннях останнього, оскільки у 2010 році АКБСР «Укрсоцбанк» зверталося до ОСОБА_2 з заявою про повне дострокове погашення всієї кредитної заборгованості, що пізніше стало підставою для видачі виконавчого напису, а пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Відтак, позов подано з порушенням трьохрічного строку для звернення до суду.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Діхтяренко О.М. просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Заслухавши доповідача, представників учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (на даний час назву змінено на «Сенс Банк») та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 1189, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.08.2025.

18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 04/І-241, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передає в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 1189 від 18.08.2005 нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок житловою площею 302, 3 кв.м., загальною площею 508, 2 кв.м., а також споруди Б, Б1 , споруди №№ 1-10 та земельна ділянка, площею 0, 3003 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер не зазначено.

Відповідно до пункту 1.6 договору іпотеки від 18.08.2005 №04/І-241, іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, у тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому порядку.

За змістом підпункту 2.4.4 пункту 2.4, пунктів 4.1, 4.2 договору іпотеки від 18.08.2005 №04/І-241 у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених у підпунктах 2.1.1-2.1.11 цього договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 договору іпотеки від 18.08.2005 №04/І-241 передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.4); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (підпункт 4.5.5).

10.12.2010 приватним нотаріусом Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис №4360 з пропозицією про звернення стягнення на спірне майно.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.12.2010 у справі №2-1810/2010, при розподілі майна подружжя, спірний будинок та земельна ділянка були передані у власність ОСОБА_1 . При цьому, у вказаній справі ПАТ «Укрсоцбанк» було залучене до участі в справі в якості третьої особи та його представник приймав участь в розгляді справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 01.08.2014 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок А-2 житловою площею 203,0 кв.м, загальною площею 488,1 кв.м, а також житловий будинок Б1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.08.2018 у справі № 2-3152/11 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом по кредитному договору № 1189 від 18.08.2005 в сумі 1 079 030,22 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 11.05.2021 відкрито виконавче провадження № 65371802 з примусового виконання виконавчого напису № 4360, виданого 17.12.2010 приватним нотаріусом Паракудою І.В.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2023 у справі № 761/25815/21 виконавчий напис № 4360 від 17.12.2010, вчинений приватним нотаріусом Паракудою І.В., визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, у суді першої інстанції, відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог банку з підстав пропуску строку позовної давності, на обґрунтування чого вказувала про вжиття банком в грудні 2010 року заходів позасудового врегулювання спору у спосіб, передбачений пунктами 4.5, 4.5.2, 4.7 договору іпотеки від 18.08.2005 №04/І-241, тобто шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. При цьому вказувала, що іпотекодержатель мав право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідально до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений у зобов`язанні строк.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (стаття 7 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що ОСОБА_1 , набувши у власність 01.08.2014 нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором № 04/І-241 від 18.08.2005, набувала статусу іпотекодавця, тому має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки, а відтак і відповідає іпотечним майном за неналежне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.5 договору іпотеки від 18.08.2005 № 04/І-241 передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів, зокрема: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2).

Судом встановлено, що 10.12.2010 приватним нотаріусом Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 4360, яким запропонованозвернути стягнення на житловий будинок, жилою площею 230 кв.м, загальною площею 488, 1 кв.м, а також споруди Б, Б1, №№1-10 та земельну ділянку площею 0, 3003 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 . Строк за який провадиться стягнення з 01.11.2008 по 08.12.2010. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, нотаріус Паракуда І.В. пропонує задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 534921,29 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмагою Є.А. від 11.05.2021 відкрито виконавче провадження № 65371802 з примусового виконання виконавчого напису № 4360, виданого 17.12.2010 приватним нотаріусом Паракудою І.В.

Таким чином, попереднім кредитором (ПАТ «Укрсоцбанк») обрано певний спосіб захисту цивільних прав, зокрема, вчинення виконавчого напису нотаріусом, а на підставі договору факторингу до нового кредитора (АТ «Сенс Банк» (попередня назва АТ «Альфа-Банк»)) перейшло право вимоги у вказаних правовідносинах, отже підстав для звернення стягнення вдруге на той самий предмет іпотеки на підставі рішення суду немає.

Крім того, на момент звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчий напис нотаріуса № 4360 був чинним та тривала стадія примусового виконання звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним виконавчим написом, тобто іпотекодержатель не лише обрав два способи звернення стягнення на предмет іпотеки в порушення п. 4.5 договору іпотеки 18.08.2005 № 04/І-241 та ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а й мав намір застосувати їх одночасно, що також не недопустимим.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків в частині застосування строків позовної давності за наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю порушених прав позивача. Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Щодо витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Із матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції здійснювала адвокат Діхтяренко Ольга Миколаївна, що підтверджується ордером серії АА № 1059491 від 05.11.2020, договором про надання правової допомоги № б/н від 03.11.2020, додатковою угодою № 3 від 22.08.2023 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 03.11.2020, квитанцією №СМА5-7Р02-320К-МВ44 від 23.08.2023.

Так, наявність договірних відносин між адвокатом та клієнтом підтверджується договором про надання правової допомоги та додатковою угодою до договору.

Колегія суддів зауважує, що п. 2 додаткової угоди № 3 від 22.08.2023 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 03.11.2020 визначено, що вартість гонорару адвоката за надання юридичних послуг, визначених п. 1 цієї додаткової угоди, становить 25000,00 грн.

Разом з тим, п. 3 вказаної додаткової угоди передбачено, що сторони зобов`язані скласти акт прийому-передачі наданих послуг, який готується адвокатом у двох примірниках та надається клієнту протягом п`яти робочих днів після надання послуг, визначених п. 1 цієї додаткової угоди.

Однак, акт приймання-передачі наданих послуг у матерілах справи відсутній, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу судом з метою розподілу. При цьому слід урахувати, що наведений в договорі про надання правничої допомоги перелік послуг і квитанція про оплату послуг адвоката не є доказом щодо фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Відтак, представником відповідачки належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих ним як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 25 жовтня 2023 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков