Справа № 550/1046/23
Провадження № 2/550/235/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання - Томас Ю.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ухилення від виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ухилення від виконання судового рішення, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок ухилення від виконання судового рішення в розмірі 370000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 30.12.2006 року він дав у борг ОСОБА_2 суму розміром 60000 грн., що підтверджується розпискою, згідно якої відповідачка мала повернути борг до 31.12.2007 року. У 2008 році він звернувся до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики у розмірі 60000 грн., у зв`язку з тим, що протягом трьох місяців він неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути борг, однак борг не було повернуто. ОСОБА_2 позов визнала і не заперечувала сплачувати суму боргу в розмірі 60000 грн. та пояснила, що вона була не в змозі повернути борг до 31.12.2007 року у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року у справі №2-221/2008 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та стягнуто суму позики у розмірі 60000 грн. на підставі вказаного рішення суду 05.05.2008 року було відкрите виконавче провадження №7295781 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 60000 грн., витрати по справі у розмірі 600 грн. та витрати на ІТЗ 30 грн., а всього 60630 грн. з накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_2 15.05.2008 року на підставі клопотання ВДВС Валківського РУЮ Харківської області про зміну способу виконання рішення суду Валківським районним судом Харківської області винесено ухвалу щодо зміни способу виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року шляхом передачі земельної ділянки (паю) з кадастровим номером :03:000:0307, яка належить на праві власності ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP №068075, виданого 27.08.2002 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області площею 5,66 га та вартістю у 64090 грн. 96 коп. 30.05.2008 року було закінчено виконавче провадження №7295781 у зв`язку із погашенням боргу ОСОБА_2 шляхом передачі земельної ділянки. У 2021 році ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Валківського району Харківської області від 15.05.2008 року до Харківського апеляційного суду, вказуючи, що суд першої інстанції незаконно позбавив її права власності на земельну ділянку. Постановою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення Валківського районного суду Харківської області у справі №2-221/2008 від 31.03.2008 року, яке не втратило своєї законної сили, позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, а саме грошовими коштами у розмірі 60000 грн., які відповідач взяла у нього в позику тим самим завдаючи позивачу моральної шкоди.

Ухвалою судді від 14.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

17.10.2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Приліпко І.Л. про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено, з врахуванням предмету спору та характеру спірних відносин, а також те, що категорія заявлених позовних вимог відноситься до справ, які підлягають розгляду саме в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений ухвалою суду строк, відзиву на позов або інших клопотань суду не подав.

23.10.2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Приліпко І.Л. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст. 23 ЦК країни, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 від 27.11.2019 року зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я.

Разом з тим, за положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що спори про відшкодування фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права"); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Як вбачається з висновків, викладених у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 664/2551/18 об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК, полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

У даній цивільній справі підлягає доведенню факт ухилення відповідачем ОСОБА_2 від виконання рішення Валківського районного суду Харківської області у справі №2-221/2008 від 31 березня 2008 року.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження умисного ухилення відповідачем від виконання рішення суду, що набрало законної сили суду не надано. Більш того, позивач у поданій позовній заяві сама стверджує що гр. ОСОБА_2 позов визнала та пояснила, що вона була не в змозі повернути борг до 31 грудня 2007 року у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. В судовому засіданні відповідач не заперечувала сплачувати суму боргу в розмірі 60 000грн.

Вказана поведінка відповідача спростовує позицію позивача щодо ухилення відповідача від сплати боргу та підтверджує об`єктивні обставини неможливості його сплати без наявності умислу на ухилення.

Суд не визнає належним та допустимим доказом у розумінні приписів ст.ст.77-78 ЦПК України копію невідомого походження із назвою «Висновок соціально-психологічного дослідження №30-11-21 моральної шкоди потерпілого(громадська експертиза)»(а.с.12-23) адже дана копія не засвідчена належним чином та не відповідає вимогам, що пред`явлені до висновку експерта у розумінні ст.102 ЦПК України та ЗУ «Про судову експертизу» 25 лютого 1994 року № 4038-XII(форма складання документа, методики використані при дослідженні, компетенція особи, що проводила дослідження).

Таким чином у даній цивільній справі відсутній склад цивільно-правової відповідальності: шкода(нанесення моральної шкоди позивачу); протиправність діяння заподіювача шкоди(відсутній підтверджений умисел на ухилення відповідача від виконання рішення суду) та причинний зв`язок між протиправним діянням та шкодою.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ухилення від виконання судового рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт невідомий.

Суддя Д.Є. Хоменко