Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2013/22

10 жовтня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в cкладі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, який в подальшому уточнили, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 12.10.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 12КЕ. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 49000.00 євро на термін до 01.10.2018, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки в та порядку, встановлених кредитним договором. Вимоги до ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору, забезпечені шляхом укладення з відповідачем ОСОБА_4 договору поруки № 12 КЕ від 02.10.2008.

В порушення умов кредитного Договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

Рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, від 22.11.2011 задоволено позов банку та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 -заборгованість за кредитним договором від 12.10.2008 за № 12КЕ.

Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 20.10.2011 становить у розмірі 45901,43 [Євро], та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 08.09.2022 становить у розмірі - 42776,43 [Євро].

Таким чином, винесення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 22.11.2011 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 не виконано боржниками.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодеску України, боржник поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Оскільки з відповідачів стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 22.11.2011, тобто за період з 02.10.2008 року по 26.09.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 06.10.2011 року, з 20.10.2011 по 08.09.2022 відповідачі мають заборгованість - 13810.05 [Євро] - 3 % річних від простроченої суми.

Короткий зміст відзиву:

Представник відповідача ОСОБА_1 -адвокат Капак В.М. подав до суду відзив на позов, в якому зазначає наступне.

У позові позивач просить стягнути 3% річних за невиконання рішення суду, а саме рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 22.11.2011 за період з 20.10.2011 по 08.09.2022.

З ухваленням судом у 2011 році рішення про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором № 12КЕ від 02.10.2008 зобов`язання відповідача ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки - ст. 257 ЦК України.

Аналіз норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі АТ КБ «Приват Банк» пред`явило позов до суду 07.10.2022. При цьому позивач звернувся за стягненням 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважає, тривав з 20.10.2011 по 08.09.2022, та надав відповідні розрахунки суми річних втрат, які охоплюють увесь зазначений період.

Сторона відповідача заявляє про пропуск позовної давності стороною позивача.

Так, згідно розрахунку відповідача, який додається до матеріалів справи, розмір 3% річних становить 63433,06 грн. (розрахунок додається).

В зв`язку із наведеним просить до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності. Позов задовільнити частково, стягнувши з відповідачів солідарно : 63433,06 грн.

Короткий зміст відповіді на відзив:

Від представника позивача поступила письмова відповідь на відзив, в якій зазначено, що сторона позивача не погоджується із обставинами, викладеними у відзиві, просить позовні вимоги задовільнити повністю.

Стислий виклад позиції сторін:

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати його відсутності, позовні вимоги в уточненому вигляді підтримує в повному об`ємі. Просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнути в користь АТ КБ «Приватбанк» 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором № 12КЕ, заборгованість у розмірі 13810.05 [Євро], що за курсом 36,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.09.2022 складає 498957.11 грн. станом на 08.09.2022 за кредитним договором № 12КЕ від 02.10.2008, яка складається з наступного:13810.05 [Євро] - 3 % річних від простроченої суми. Стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1 -адвокат Капак В.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Період, за який позивач просить стягнути 3 відсотки річних від простроченої суми є необґрунтованим. Також просить доспірних правовідносин застосувати строк позовної давності та позов задовільнити частково, стягнувши з відповідачів солідарно 63433,06 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином рекомендованною кореспонденцією, про що свідчать розсписки про вручення. Про причини неявки відповідач не повідомили, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.11.2022відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.03.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

12.10.2008 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 12КЕ, відповідно до умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 49000.00 [євро] на термін до 01.10.2018, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 16-20).

Вимоги до ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору, забезпечені шляхом укладення з відповідачем ОСОБА_4 договору поруки № 12 КЕ від 02.10 2008 (а.с. 21).

В порушення умов кредитного Договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 задоволено позов банку та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 -заборгованість за кредитним договором від12.10.2008 за № 12КЕ в сумі 723307.126 грн. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 набрало законної сили (а.с. 4).

Рішення суду не виконано боржником.

Предметом спору у даній справі є звернення суми боргу в розмірі 13810.05 Євро, яка складається з трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла за кредитним договором 12КЕ від 12.10.2008, та була стягнута за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, у справі № 0417/2-4065/2011 від 22.11.2011, за період з наступного дня після подання позову від 06.10,2011 року, з 20.10.2011 по 08.09.2022 відповідачі мають заборгованість у розмірі - 13810.05 (Євро) (а.с. 8-9).

Позивачем не надано до суду даних, з яких вбачається дата набрання заочним рішенням рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року законної сили.

У даній справі АТ КБ «Приват Банк» пред`явило позов до суду 07.10.2022.

При цьому позивач звернувся за стягненням 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважає, тривав з 20.10.2011 по 08.09.2022, та надав відповідні розрахунки суми річних втрат, які охоплюють увесь зазначений період.

Сторона відповідача заявляє про пропуск позовної давності стороною позивача.

Згідно розрахунку відповідача, який додається до матеріалів справи, розмір 3% річних становить 63 433,06 грн. (а.с. 64-65).

В зв`язку з чим позов підлягає до часткового задоволення.

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів.

Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.11.2011, яке набрало законної сили.

У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором за № 12КЕ від 02.10.2008, зважаючи на що 06.10.2011 позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором за № 12КЕ від 02.10.2008.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року, яке набрало законної сили, проте в матеріалах справи відсутні дані щодо конкретної дати набрання рішенням законної сили, та ці дані не було надано до суду представником позивача, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення.

Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Таким чином зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Зважаючи на зазначене вище, з урахування заочного рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011, яким стягнуто суму боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, незважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне.

Позивачем обґрунтовано 3 відсотки річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, за такий період прострочення за період з наступного дня після звернення до суду з позовом06.10.2011 (за результатом розгляду якого ухвалено заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011) з 20.10.2011 по 08.09.2022, та надав відповідні розрахунки суми річних втрат, які охоплюють увесь зазначений період.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що вказаний позивачем період, а саме дата, з якої нараховано три проценти річних, є безпідставним та необґрунтованим.

Оскільки наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням сили рішенням суду.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору сплив у зв`язку із зверненням позивача до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Позивач реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України, шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якого було ухвалене зазначене вище заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011.

Отже задоволення судом позову про стягнення заборгованості за кредитним договором припинило його дію на майбутнє. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

Зважаючи на те, що в розумінні ст. 653 ЦК України зобов`язання за кредитним договором 12КЕ від 12.10.2008 припинились з моменту набрання заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 законної сили, права та інтереси позивача (кредитодавця) після розірвання кредитного договору забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України з дня набрання заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року, а не з зазначеного позивачем дня, наступного за днем подання до суду позову, за результатом якого було ухвалено вказане вище заочне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові -ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки -ст.257 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі АТ КБ «Приват Банк» пред`явило позов до суду 07.10.2022. При цьому позивач звернувся за стягненням 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважає, тривав з 20.10.2011 по 08.09.2022 та надав відповідні розрахунки суми річних втрат, які охоплюють увесь зазначений період.

Сторона відповідача заявила про пропуск позовної давності стороною позивача.

Згідно розрахунку відповідача, який додається до матеріалів справи, розмір 3% річних становить 63 433,06 грн., що за даними обставинами підлягає стягненню з відповідача.

Також суд вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення 3 процентів річних в визначеній в позові валюті Євро.

В резолютивній частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від12.10.2008 за № 12КЕ в сумі 723307.126 грн.

З резолютивної частини заочного рішення вбачається, що грошовий еквівалент, тобто кошти в іноземній валюті, не визначався.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом під час ухвалення заочного рішення було визначено стягнення з боржника грошової суми саме в національній валюті.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент в іноземній валюті.

Невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просить нарахувати 3 проценти річних, є не зобов`язанням за кредитним договором за №12КЕ від 12.10.2008, вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з нього зобов`язанням, встановленим заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011, яке не виконується.

При обрахунку 3 процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент в іноземній валюті. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеній судовому рішенні у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» заочним рішенням суду визначене у гривні, підстави для стягнення 3 процентів річних в валюті Євро відсутні. Стягнення 3 процентів річних в валюті Євро призведе до протиправної зміни суті обов`язку боржника, який має бути примусово виконаний в національній валюті.

Висновки суду:

Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, заяви представника відповідача про застосування позовної давновності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором № 12КЕ від 02.10.2008 за період з 07.10.2019 по 08.09.2022 в сумі 63433,06 грн. 06 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі до суду позову про стягнення з відповідачів заборгованості на суму 13810,05 Євро (498857,11 грн.) сплачено судовий збір в розмірі 7484,36 грн. згідно платіжного доручення № ZZ420B1PA9 від 10.10.2022 (а.с. 33).

Однак враховуючи, що підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 63433,06 грн. на користь АТ КБ «ПриватБанк», та враховуючи, що позовна заява Банку підлягає до задоволення на 12,71%, за розгляд справи судом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню 951,26 грн. судового збору (по 475,63 грн. з кожного).

На підставі ст.ст. 11, 13, 46, 195, 256, 261, 267, 524, 526, 530, 533, 549, 599, 608, 610, 611, 625, 626, 650, 653, 1048, 1050, 1053, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовільнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором № 12КЕ від 02.10.2008 за період з 07.10.2019 по 08.09.2022 в сумі 63433 грн. 06 коп. (шістдесят три тисячі чотириста тридцять три гривні шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 951 грн. 26 коп. (дев`ятсот п`ятдесят одну гривню двадцять шість копійок) сплаченого судового збору, по 475 грн. 63 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»: , р/р НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1 «Д», адреса для листування: вул. Набережна Перемоги 50, м. Дніпро, 49094.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 20.10.2023.

Суддя Міськевич О.Я.