УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 756/167/23

провадження № 61-14578ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної

в місті Києві державної адміністрації,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної

в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

29 травня 2023 року ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року залишено без руху і надано заявнику п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року визнано неподаною і повернено особі, яка її подала.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 рок апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , залишено без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Оболонського районного суду міста Києва

від 13 червня 2023 року та постановою Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 11 жовтня 2023 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року заявник визначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вказуючи, що правові підстави для повернення заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року відсутні.

Вважає, що форму заяви про перегляд заочного рішення, вимоги до її змісту, підписання, додатків, кількості копій визначають частини перша-сьома статті 285 ЦПК України.

Водночас суд першої інстанції помилково застосував частину сьому

статті 43 ЦПК України, залишаючи заяву без руху, і відповідно необґрунтовано повернув заяву про перегляд заочного рішення.

На думку заявника, він звільнений від обов`язку надсилати копію заяви перегляд заочного рішення з додатками іншим учасникам справи.

Також підставою касаційного оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), у постановах Верховного Суду від26 жовтня 2022 року у справі № 308/9769/16-ц (провадження № 61-3022св22), від 29 липня 2020 року у справі № 629/740/19 (провадження № 61-3443св20).

Згідно із положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно зі змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.

Статтею 285 ЦПК України встановлено, що заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник. До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Водночас, як встановлено частинами п`ятою-сьомою статті 43 ЦПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Заява про перегляд заочного рішення сформована ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у підсистемі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій заяви заявником не надано.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених

у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд першої інстанції встановив, що заява про перегляд заочного рішення, подана за допомогою підсистеми «Електронний суд», вимогам статті 285 ЦПК України не відповідала, і дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви без руху.

Заявнику необхідно було подати до суду докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданої до суду заяви.

Судом першої інстанції також встановлено, що 12 червня 2023 року ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою, в якій не погодився з обставинами, встановленими ухвалою від 31 травня 2023 року, та просив прийняти подану ним заяву про перегляд заочного рішеннядо розгляду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року визнано неподаною і повернено особі, яка її подала.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, Оболонський районний суд міста Києва виходив з того, що заявником вимог ухвали про залишення заяви без руху у визначений судом строк не виконано.

Твердження заявника про те, що ним подано належним чином оформлену заяву, яка відповідала вимогам частини першої-сьомої статті 285 ЦПК України, тому правові підстави для залишення її без руху відсутні, відхиляються касаційним судом.

Відповідно до частини четвертої статті 285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів.

Водночас, як вже зазначено касаційним судом, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів (частина сьома статті 43 ЦПК України).

Доводи заявника про помилкове застосування судом першої інстанції частини сьомої статті 43 ЦПК України також не приймаються касаційним судом, оскільки вказана норма ЦПК України застосовується в тому числі і у випадку подання особою заяви про перегляд заочного рішення за допомогою підсистеми «Електронний суд».

Вказаним спростовуються доводи заявника про відсутність у нього обов`язку надсилати копію заяви перегляд заочного рішення з додатками іншим учасникам справи.

Посилання заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від9 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), у постановах Верховного Суду від26 жовтня 2022 року у справі № 308/9769/16-ц (провадження № 61-3022св22), від29 липня 2020 року у справі № 629/740/19 (провадження № 61-3443св20), відхиляються касаційним судом, оскільки правовідносини у вказаних справах не є подібними з правовідносинами у справі № 756/167/23.

У постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 629/740/19 (провадження № 61-3443св20) касаційним судом вказано, що апеляційну скаргу заявником подано через підсистему «Електронний суд», тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необхідність надання копій такої скарги для всіх учасників справи.

У постанові Верховного Суду від26 жовтня 2022 року у справі № 308/9769/16-ц (провадження № 61-3022св22) встановлено, що заявником подано заяву про перегляд заочного рішення з пропуском встановленого строку, а поважні причини для його поновлення відсутні. Тому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, заяву залишив без розгляду.

Переглядаючи судові рішення, касаційний суд дійшов висновку про те, що у випадку, якщо суд вважатиме неможливим поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, він має залишити її з цієї підстави без задоволення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від9 листопада 2021 року

у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21) виклала наступний правовий висновок: «Заяву про перегляд заочного рішення, оформлену відповідно до вимог, установлених частинами першою - сьомою статті 285 ЦПК України, суд приймає та розглядає у порядку, передбаченому статтями 286, 287 ЦПК України. За змістом речення першого частини першої статті 286 ЦПК України суд зобов`язаний прийняти до розгляду заяву про перегляд заочного рішення, якщо вона відповідає зазначеним вимогам, тобто є належно оформленою. Визначений у статті 287 ЦПК України порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення застосовний як до розгляду суті цієї заяви, так і до розгляду на предмет дотримання строку її подання. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (речення перше частини третьої статті 287 ЦПК України). У разі відмови у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд з цієї причини відмовляє у задоволенні такої заяви про перегляд. Тоді відповідач, який її подав, може оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення, обґрунтувавши, зокрема, поважність причин для пропуску строку на подання заяви про перегляд цього рішення. Передбачене у реченні другому частини четвертої статті 287 ЦПК України спеціальне правило про початок відліку строку на апеляційне оскарження заочного рішення застосовне лише до тих рішень, які суд ухвалив за правилами, що діють з 15 грудня 2017 року».

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року

у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважала за потрібне конкретизувати вказаний правовий висновок, про що вказала у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Конкретизація правового висновку полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у

державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва

від 13 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та як законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної

в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. В. Сердюк