Провадження 2/206/495/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Нестеренко Т.В.,

при секретарі Бублейник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом, який обґрунтовано тим, що 16 травня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обов 'язків якого виступає - Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» та фізична особа громадянин України - ОСОБА_1 (надалі за текстом Відповідач-1), уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі за текстом - Договір).

Відповідно до умов п.1.1. вказаного договору - Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 40000,00 дол. США (Сорок тисяч доларів США 00 центів) та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 202000,00 грн. (Двісті дві тисячі гривень 00 копійок) за курсом Національного Банку України на день укладення Договору.

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 15 травня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Відповідно до умов кредитного договору, відсоткова ставка встановлена у розмірі 12,50% річних.

16 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 16 травня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною особою - громадянкою України - ОСОБА_3 (надалі за текстом - Відповідач2) було укладено Договір поруки № 0/П (надалі за текстом -Договір поруки).

Відповідно до п.1.1. Договору поруки - поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 , усіх його зобов`язань перед Кредитом, що виникли з кредитного договору №0 від 16 травня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п.1.3. - поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору.

Відповідно до п.1.4. - відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Банк перед Відповідачем зобов`язання щодо надання грошових коштів виконав, але Відповідач умови зазначеного Кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов 'язків - є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

З огляду на зазначене, Банк скористався своїм правом згідно ст. ст. 512, 514 ЦК України, уклавши: 20 квітня 2012 р. з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором.

В свою чергу, 20 квітня 2012 року між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» укладено Договір Факторингу за №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступив на користь ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором.

За таких обставин, TOB «ВЕРДИКТ ФІНАНС» (Новий Кредитор та Заставодержатель) набуло права грошової вимоги та застави до Відповідача в обсязі та на умовах, що існували у Первісних кредиторів та Заставодержателів, а Первісні кредитори та Заставодержателі: ПАТ «УКРСПББАНК» та ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС», втратили такі права.

На момент відступлення права вимоги, заборгованість Відповідача перед новим кредитором за Кредитним договором складала 188060,87 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч шістдесят гривень 87 копійок), з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 159521,23 грн. (Сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять одна гривня 23 копійки); заборгованість за відсотками - 28539,64 грн. (Двадцять вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 64 копійки).

В порушення умов Договору, Відповідачем не проводилась оплата грошових коштів відповідно до умов наведеного Договору, в зв`язку з чим, утворилась заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 20.11.2017 року заборгованість Відповідача складає 299782,50 грн. (Двісті дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 50 копійок), а саме: заборгованість за основною сумою боргу - 159521,23 грн. (Сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять одна гривня 23 копійки); заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 28539,64 грн. (Двадцять вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 64 копійки); нараховані відсотки згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) - 111721,63 грн. (Сто одинадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня 63 копійки).

Відповідно до заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2015 року з Відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 188060,87 гривень.

Відповідно до п. 17 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ № 5 від 30.03.2012року - Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, заборгованість, що підлягає стягненню (станом на 20.11.2017 р.), враховуючи рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2015 р., складає 111721,63 грн. (Сто одинадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня 63 копійки), а саме: нараховані відсотки згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) - 111.721,63 грн. (Сто одинадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня 63 копійки).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України - Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрано законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Підсумовуючи викладене, виходячи з аналізу ст. ст. 11,12,15,16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України у Позивача наявні всі підстави для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 509, 510,525,599, 611,629, ЦК України).

За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України).

За таких обставин, аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства України та фактичні обставини, представник позивача просив відкрити провадження в даній цивільній справі, призначивши справу до розгляду. Стягнути солідарно на користь Позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю - Вердикт Фінанс», Код ) з Відповідачів ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН: НОМЕР_2 ) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16 травня 2008 року в загальному розмірі 111721,63 грн. (Сто одинадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня 63 копійки), яка складається: нараховані відсотки згідно кредитного договору (з моменту переуступки по дату розрахунку) 111721,63 грн. (Сто одинадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня 63 копійки).

Не погодившись із позовом представника позивача, представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Тейтель О.В. подав відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2023 цивільну справу №200/21821/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Згідно із статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України представник відповідача-2 подає цей відзив із запереченнями щодо наведених позивачем правових підстав позову і просить суд залишити без задоволення позовні вимоги до ОСОБА_4 через їх необґрунтованість, про що свідчить наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» заявляє у цій справі вимогу про стягнення з відповідача-2 заборгованості в сумі 111721,63 гривня, оскільки вважає, що ОСОБА_4 згідно з договором поруки № 0/П від 16.05.2008 несе солідарну з відповідачем-1 відповідальність за невиконання останнім умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16.05.2008.

Однак позивачем не враховано, що на момент його звернення до суду (12 грудня 2017 року) порука вже припинилася, тобто відповідач-2 не має зобов`язань перед ТОВ «Кредит-Фінанс», що підтверджується наступним.

Частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла до 19.10.2016) встановлено, що «Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.»

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки від 16.05.2008 (том 1, а.с. 24, 25) поручитель ОСОБА_3 відповідає за невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли у нього з договору про надання споживчого кредиту від 16.05.2008.

Пунктом 3.1 договору поруки також встановлено, що він «…набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором».

Одночасно з цим підпункт 1.2.2 кредитного договору визначає, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 15 травня 2015 року.

Отже, в договорі поруки не встановлений строк, після закінчення якого припиняється порука.

Разом з цим, день настання строку виконання основного зобов`язання (15 травня 2015 року) чітко визначений у кредитному договорі.

Таким чином, вимога до поручителя ОСОБА_4 мала бути пред`явлена товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» протягом передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку після 15 травня 2015 року, тобто не пізніше 15 листопада 2015 року. При цьому вказана дата визначає день припинення поруки за останнім з періодичних платежів позичальника ОСОБА_1 , передбачених кредитним договором, тобто порука за більш ранніми періодичними платежами припинилася навіть раніше 15 листопада 2015 року.

Обґрунтованість вищевикладеного висновку щодо дати припинення поруки відповідача-2 підтверджується правовою позицію Верховного Суду, який в постанові від 03.02.2021 у справі № 185/ 1057/16-ц виклав наступне:

«Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк дії поруки, передбачений частиною четвертої статті 559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Зважаючи на наведене, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора і суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.»

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вимогою до поручителя ОСОБА_4 лише 12 грудня 2017 року, то є очевидним, що на цей момент порука вже припинилася, а тому суб`єктивного обов`язку поручителя вже не існувало, що підтверджується висновками Верховного Суду у вищевказаній постанові від 03.02.2021.

Окрім викладеного представник відповідача-2 звертає увагу суду на те, що до спірних правовідносин між поручителем і ТОВ «Кредит-Фінанс» має застосовуватися саме наведена вище редакція частини четвертої статті 559 ЦК України, яка діяла на день настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором (15 травня 2015 року).

Обґрунтованість такої позиції підтверджується правовим висновком Верховного Суду в постанові від 02.10.2019 у справі № 426/6725/15-ц, в якій суд виклав також висновок щодо порядку (форми) пред`явлення вимоги кредитором до поручителя.

Так, в постанові від 02.10.2019 Верховний Суд вказав наступне: «Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України, у вищевказаній редакції, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) та у справі № 202/4494/16-ц, за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року та у постанові від 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України та Верховного Суду.

З`ясувавши, що заборгованість за кредитним договором щодо сплати всієї суми кредиту, а також процентів, належних банку відповідно до статті 1048 ЦК України, у позичальника виникла 01 березня 2010 року, а з позовними вимогами про її стягнення у солідарному порядку до позичальника та поручителів ПАТ «Дельта Банк» звернулося 15 серпня 2015 року, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Положення статті 559 ЦК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», незважаючи на те, що цей Закон застосовується також до відносин, що виникли до введення йо-го в дію та продовжують існувати після введення його в дію, не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин в частині припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки на дату набрання ним чинності строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року № 0 вже настав.»

Одночасно з вищевикладеним представник відповідача-2 звертає увагу суду на додані до позовної заяви докази, а саме рішення судів першої та апеляційної інстанцій від 26.01.2015 та 25.05.2016 у справі № 495/7903/13-ц (том 1, а.с. 35-46).

Вказані судові рішення ухвалені у справі за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» (попередня назва товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс») до боржника ОСОБА_1 , як позичальника за кредитним договором № 0 від 16.05.2008 (того ж договору, що й у цій справі № 200/21821/17), а також до поручителя приватного підприємства «Кристал», яке надало поруку за ОСОБА_1 на підставі договору поруки від 11.02.2013.

Вищезазначені рішення судів свідчать про те, що у передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк ТОВ «Кредит-Фінанс» подало позов до іншого поручителя, що додатково доводить той факт, що вимог до ОСОБА_4 не пред`являлося, а отже її порука припинилася 15 листопада 2015 року (відносно останнього періодичного платежу за кредитним договором, за іншими платежами раніше).

На підставі вищевикладеного просив позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» у справі № 200/21821/17 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 залишити без задоволення.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідач стверджує, що як на її думку, порука припинилася, відтак, позивач не вправі був пред`являти до неї вимогу, як до поручителя.

Однак, з таким твердженням погодитися не може.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 16.05.2008 між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем 2 - ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/П, відповідно до п.1.1. якого відповідач 2 зобов`язується перед кредитором за виконання позичальником відповідачем 1 усіх його зобов`язань перед кредитом з договору про надання споживчого кредиту №0 від 16.05.2008р., між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, норми чинного законодавства України наділяють Кредитора, правом вимагати від Поручителя виконання зобов`язань за Кредитним договором.

З приводу аргументації щодо припинення поруки.

За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

В даному випадку, ч. 4 ст. 559 ЦК України визначає момент припинення поруки після строку, встановленому в договорі поруки. Тільки якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 3.1 договору поруки, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним (кредитним) договором.

Так як зобов`язання за Кредитним договором не були припинені, припинення поруки не настало.

З огляду на те, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України); поручителі несуть самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань боржником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах, банк має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, норми чинного законодавства України наділяють Кредитора, правом вимагати від Поручителів виконання зобов`язань за Кредитним договором.

За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умови договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Припинення зобов`язання є останньою стадією його існування. Під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання. Тобто кредитор втрачає право вимагати від боржника виконання передбачених у зобов`язанні дій, а боржник звільняється від обов`язку виконувати такі дії під загрозою застосування до нього мір відповідальності.

Припинення зобов`язання слід відрізняти від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору. Але ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Все вищезазначене дає підстави вважати, що, поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником перед кредитором та оскільки порука не припинилася, кредитор вправі пред`явити вимогу до поручителя, як солідарного боржника.

Враховуючи вищезазначене, представник позивача просив долучити до матеріалів справи відповідь на відзив на позовну заяву. Позовні вимоги до ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, згідно якої зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Тейтель О.В. канцелярією суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та додані письмові докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 травня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником прав та обов 'язків якого виступає - Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» та фізична особа громадянин України - ОСОБА_1 , Відповідач-1 у справі, уклали договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 15 травня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

16 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 16 травня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною особою - громадянкою України ОСОБА_4 , Відповідач -2 по справі, було укладено Договір поруки № 0/П.

Відповідно до п.1.1. Договору поруки - поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 , усіх його зобов`язань перед Кредитом, що виникли з кредитного договору №0 від 16 травня 2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Банк скористався своїм правом згідно ст. ст. 512, 514 ЦК України, уклавши: 20 квітня 2012 р. з ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» Договір Факторингу за №05/12, відповідно до умов якого відступив на користь ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором. В свою чергу, 20 квітня 2012 року між ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» укладено Договір Факторингу за №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» відступив на користь ТОВ «ВЕРДИКТ ФІНАНС» своє право вимоги заборгованості за вказаним Кредитним договором.

Відповідно до заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2015 року за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 , ПП «Кристал» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставу було задоволено частково, з Відповідача ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у розмірі 188060,87 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.06.2015 року зазначене заочне рішення було частково скасовано та в частині скасування ухвалено нове рішення щодо вилучення у ОСОБА_1 заставного майна. В частині стягнення заборгованість у розмірі 188060,87 гривень, залишено без змін

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2023 року провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_1 .. Вказане рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у такому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Але відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п`ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки від 16.05.2008 поручитель ОСОБА_3 відповідає за невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, що виникли у нього з договору про надання споживчого кредиту від 16.05.2008.

Пунктом 3.1 договору поруки також встановлено, що він «…набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором».

Одночасно з цим підпункт 1.2.2 кредитного договору визначає, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 15 травня 2015 року.

Отже, в договорі поруки не встановлений строк, після закінчення якого припиняється порука.

Разом з цим, день настання строку виконання основного зобов`язання (15 травня 2015 року) чітко визначений у кредитному договорі.

Таким чином, вимога до поручителя ОСОБА_4 мала бути пред`явлена товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» протягом передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку після 15 травня 2015 року, тобто не пізніше 15 листопада 2015 року. При цьому вказана дата визначає день припинення поруки за останнім з періодичних платежів позичальника ОСОБА_1 , передбачених кредитним договором, тобто порука за більш ранніми періодичними платежами припинилася навіть раніше 15 листопада 2015 року.

Обґрунтованість вищевикладеного висновку щодо дати припинення поруки відповідача ОСОБА_4 підтверджується правовою позицію Верховного Суду, який в постанові від 03.02.2021 у справі № 185/1057/16-ц виклав наступне:

«Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк дії поруки, передбачений частиною четвертої статті 559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Зважаючи на наведене, строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора і суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються».

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вимогою до поручителя ОСОБА_4 лише 12 грудня 2017 року, то є очевидним, що на цей момент порука вже припинилася, а тому суб`єктивного обов`язку поручителя вже не існувало, що підтверджується висновками Верховного Суду у вищевказаній постанові від 03.02.2021.

Тобто, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно було бути пред`явлено у судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Також слід зауважити, що позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду додані до позовної заяви письмові докази, а саме рішення судів першої та апеляційної інстанцій від 26.01.2015 та 25.05.2016 у справі № 495/7903/13-ц.

Вказані судові рішення ухвалені у справі за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс», що є попередньою назвою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» до боржника ОСОБА_1 , як позичальника за кредитним договором № 0 від 16.05.2008 саме того договору, що є спірним у зазначеній цивільній справі № 200/21821/17, а також до поручителя приватного підприємства «Кристал», яке надало поруку за ОСОБА_1 на підставі договору поруки від 11.02.2013.

Вищезазначені рішення судів свідчать про те, що у передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк ТОВ «Кредит-Фінанс» подало позов до іншого поручителя, що додатково доводить той факт, що вимог до ОСОБА_4 не пред`являлося, а отже її порука припинилася 15 листопада 2015 року, відносно останнього періодичного платежу за кредитним договором, за іншими платежами раніше.

У зв`язку з чим, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Фінанс» у справі № 200/21821/17 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 251-254, 509, 510, 512, 514, 516, 525, 526, 554, 559, 1048, 1050, 1052 ЦК України, ст.ст.247,255, 258, 263, 265,273, 352 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Т.В. Нестеренко