КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 369/1178/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7411/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом і земельною ділянкою шляхом вселення, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2023

встановив:

у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні належними йому частиною будинку та земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0034 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом його вселення. Також позивач просив зобов`язати відповідача передати йому комплект ключів до замків огорожі та будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником частини будинку та земельної ділянки за вказаною адресою на підставі договорів дарування від 02 грудня 2021 року, а відповідач, яка є власником іншої частини будинку та земельної ділянки, чинить йому перешкоди у користуванні належним позивачеві майном.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористались.

Відповідач та третя особа по справі в судове засідання не з`явились, судові-повістки, направлені за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , повернулись без вручення з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідачу, представнику відповідача та третій особі було направлено повідомлення на електронну пошту, зазначену ними в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що 02 грудня 2021 року на підставі договору дарування частки житлового будинку він отримав частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також частину земельної ділянки, кадастровий номер :04:005:0034, розташованої за вказаною адресою. Посилався на те, що будучи власником даного нерухомого майна, вселитися до спірного житлового будинку він не може, оскільки у ньому проживає власниця іншої частки житлового будинку ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_3 , які чинять позивачу перешкоди у вселенні у належне йому на праві власності нерухоме майно.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту чинення перешкод відповідачем у користуванні будинком.

Однак такий висновок суду першої інстанції не є законним та обґрунтованим, оскільки не відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З матеріалів справи видно, що частина жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 02.12.2021, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Того ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0034 площею 0,1003, на якій розташований вказаний будинок.

Інша частина будинку та земельної ділянки належить ОСОБА_2 . Також в будинку проживає ОСОБА_3 .

Доводи відповідача про відсутність доказів на доведення факту чинення нею перешкод у користуванні позивачем належною йому частиною будинку та земельної ділянки, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач оспорює право позивача на вселення, що свідчить про наявність зазначених у позовній заяві перешкод. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року (справа № 757/61154/18-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

23 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 заходити на територію домоволодіння та до будинку по АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_1 укладати будь-які цивільно-правові угоди з відчуження частки вказаного будинку.

За наслідками розгляду вказаної заяви ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 грудня 2021 року судом було застосовано часткове забезпечення заяви, а саме заборонено ОСОБА_1 укладати будь-які цивільно-правові угоди з відчуження частки вказаного будинку. Щодо вимоги заявника про заборону заходити на територію домоволодіння та до будинку по АДРЕСА_1 судом було відмовлено у її задоволенні, оскільки така заборона буде порушенням прав позивача, як власника частини домоволодіння.

Також, в матеріалах справи наявна ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони заходити на територію домоволодіння і до будинку по АДРЕСА_1 , поданої нею в рамках розгляду цивільної справ за її позовом до ОСОБА_1 .

При цьому із змісту як ухвали суду від 24 грудня 2021 року, так і ухвали суду від 17 січня 2022 року вбачаються конфліктні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо користування позивачем належною йому частиною будинку, проте зазначена обставина судом першої інстанції була залишена поза увагою.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст. 367 ЦПК України).

Позивачем, в обґрунтування позовних вимог, до апеляційної скарги були долучені наступні докази: стенограма про виклики позивачем 28.12.2021 поліції за адресою: АДРЕСА_1 через перешкоджання потраплянню до належної йому частини вказаного будинку, заява позивача від 17.02.2022 до правоохоронних органів про вчинення відповідачем 28 грудня 2021 року кримінального правопорушення, яке виразилось у перешкоджанні користування власним нерухомим майном та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року про зобов`язання слідчого СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 165 та ст. 365 КК України.

При цьому позивач вказував, що дані додаткові докази були отримані від адвоката Мішути В.В. тільки в лютому 2023 року, після постановлення оскаржуваного рішення, через неможливість представляти інтереси позивача у кримінальному провадженні №0002887 з підстав несення військової служби у складі Збройних Сил України з 24 лютого 2022 року. Дані твердження матеріалами справи не спростовано, а тому колегія суддів вважає за можливе прийняти вказані докази.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо користування вказаною ділянкою, права позивача як співвласника нерухомого майна порушуються відповідачем, а тому його права підлягають захисту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено, що відповідачем чиняться йому перешкоди у користуванні частиною належного йому будинку та земельної ділянки, що є порушенням прав ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна. Належних та допустимих доказів зворотного стороною позивача надано не було.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 481 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376,382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом і земельною ділянкою шляхом вселення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні частиною житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та частиною земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:005:0034, та вселити ОСОБА_1 до житлового будинку.

Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 комплект ключів від замків огорожі та будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 481 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді