Провадження №2-о/523/394/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Мішаглі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся із вищевказаною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкодіна Л.В., в якій просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців.

Заявник вказує, що разом із дружиною ОСОБА_3 поживає за адресою: АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою зареєстрований син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Останній з ними не проживає, але постійно навідується, підіймає на нього руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдає тілесних ушкоджень, внаслідок чого вони з дружиною неодноразово викликали поліцію. Постійні побиття з боку сина стали нестерпними та такими, що дають підстави реально побоюватись за своє життя і безпеку. При випадкових зустрічах ОСОБА_2 стає агресивним, всіляко висміює заявника і залякує, принижує честь та гідність, погрожує знищити усе майно.

Посилаючись на те, що протягом тривалого часу заявник зазнавав зі сторони заінтересованої особи систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, останній потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення у майбутньому кривдником ОСОБА_2 до ОСОБА_1 психологічного чи фізичного насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення,заявник просив застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис строком на шість місяців у наступному вигляді:

1.заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати в за наступною адресою: АДРЕСА_2 .

2.заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися на відстань ближче, ніж 100 метрів до місця проживання постраждалого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

3.заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

4.заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та в будь-який спосіб спілкуватися з ним.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Шкодіна Л.В. не з`явилася.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник адвокат Каланжов В.М. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заяви з підстав викладених у запереченні на заяву.

Заслухавши думку сторони заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 . ОСОБА_2 належить частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За клопотанням сторони заявника, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2023 року витребувано з Відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області (місцезнаходження: вул. Академіка Заболотного, буд. 18-А, м. Одеса) відомості про прийняті рішення за результатами перевірок: заяви про вчинення кримінального правопорушення поданої ОСОБА_1 19 червня 2023 року; інших заяв ОСОБА_1 в період січень - червень 2023 року.

Згідно відповіді відділу №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління національної поліції в Одеській області повідомити про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , яке зареєстроване до ЖЄО 15669 від 19 червня 2023 року неможливо.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису заявник посилається на те, що він зазнавав зі сторони заінтересованої особи систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, останній потребує захисту у порядку, передбаченому Законом.

Заперечуючи проти задоволення заяви сторона заінтересованої особи посилається на те, що усі обставини в заяві не відповідають дійсності, і направлені на створення штучних обставин для розгляду іншої справи про встановлення порядку володіння та користування житловим будинком .

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків

Так, судом встановлено, що заявник розпорядившись своїми правами на власний розсуд, не надав суду жодного доказу в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, на які він посилається у своїй заяві, а саме доказів того, що ОСОБА_2 вчиняє насильство в сім`ї, а отже не доведено існування ризиків продовження ОСОБА_2 домашнього насильства, загрози вчинення протиправних дій у майбутньому щодо заявника.

Докази надані стороною заявника, а саме письмові показання свідків суд не приймає до уваги в силу ч.2 ст. 78 ЦПК України.

Заяви- звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, суд не приймає як докази, поскільки останні не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису, не підтверджені належними та допустимими доказами. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20), від 10 лютого 2021 року у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Керуючись ст.ст.12,13, 260, 350-1 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції, апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07.08.2023 року.

Суддя: