ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 635/377/20

провадження № 22-ц/818/1760/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року, ухвалене суддею Шинкарчук Я.А., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обгрунтування позову зазначає, що з 19 жовтня 2007 року вона із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спору щодо місця проживання дітей між ними, як батьками не існує. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. З урахуванням зазначеного вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Крім того, згідно статті 180 СК України вважає за необхідне звернутись до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей.

Просить суд:

розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 жовтня 2007 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 649;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення найстаршою повноліття.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 19 жовтня 2007 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 649 розірвано.

Після розірвання шлюбу залишено позивачу ОСОБА_1 прізвище набуте в зв`язку з реєстрацією шлюбу « ОСОБА_7 ».

Роз`яснено сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 січня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Судові витрати зі сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840,80грн. залишено за рахунок позивача - ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 840,80грн.

Ухвалою цього ж суду від 04 липня 2023 року заяву ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , просить заочне рішення суду першої інстанції в частині дати з якої необхідно стягувати аліменти змінити на 01 листопада 2020 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт стягнення аліментів з чітко встановленої дати 20 січня 2020 року є таким, що порушує майнові права особи, враховуючи, що до кінця 2020 року він проживав зі своєю родиною та приймав участь в утриманні сім`ї і дітей. Вказує, що після ухвалення рішення про розірвання шлюбу вони з позивачем продовжували прожувати разом та спільно виховувати дітей. Він безпосередньо приймав участь, в тому числі фінансову, в житті сім`ї. У кінці 2020 року вони вирішили пожити окремо, але при цьому позивач навіть тоді не повідомила його про існування оскаржуваного заочного рішення. У 2023 році йому арештували рахунки та звернули стягнення на кошти, причиною чого стало саме оскаржуване заочне рішення суду. Вважає, що стягнення аліментів за час спільного проживання з дітьми та безпосередньої фінансової участі в їх житті є незаконним. Факт проживання однією сім`єю із відповідачем до листопада 2020 року підтверджується показами свідків, виписками по рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що жодних доказів щодо фактичного проживання відповідача з нею та дітьми однієї сім`єю до листопада 2020 року останнім не надано.

Що стосується клопотання відповідача про виклик свідків, то підстав для його задоволення не вбачається, оскільки в суді першої інстанції таке клопотання ним не заявлялось. Крім цього, усі три протоколи допиту свідків були складені вже після постановлення ухвали судом про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду.

Звертає увагу суду на те, що аліменти присуджується за рішенням суд від дня звернення з позовом, а саме починаючи з 20 січня 2020 року. Жодних доказів щодо утримання відповідачем дітей з цієї дати матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Наголошує на тому, що у той проміжок часу про який каже відповідач, а саме до 01 листопада 2020 року, останній вже давно не проживав в смт. Пісочин з нею та дітьми. З 15 липня 2020 року до кінця січня 2021 року з нею проживала її подруга.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей саме з 20 січня 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 19 жовтня 2007 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції у Харківській області, актовий запис №649, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

В зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_8 » змінено на « ОСОБА_7 ».

Від вказаного шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо необхідності стягнення аліментів саме з 20 січня 2020 року, в той час як він фактично проживав з позивачем та дітьми однією сім`єю до 01 листопада 2020 року.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання із позивачем та дітьми однією сім`єю, ведення з нею спільного господарства та утримання дітей, після звернення до суду із даним позовом 20 січня 2020 року до 01 листопада 2020 року.

Надані відповідачем банківські довідки та виписки за рахунками, в яких міститься інформація щодо здійснення відповідачем певних банківських операцій, жодним чином не підтверджує зазначених вище обставин.

Що стосується клопотання відповідача про допит свідків, то колегія суддів не вбачає правових підстав для його задоволення, оскільки їх свідчення, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання.

Вимога справедливого суду не покладає на суд обов`язок заслухати свідка, тільки тому, що сторона заявила клопотання. Де сторона наполягає на участі в судовому засіданні свідків чи дослідженні інших доказів (наприклад, експертний висновок), це є прерогативою національних судів, щоб вирішити, чи є це необхідним або доцільним. Національний суд є справедливим, за умови дотримання положень Конвенції, також і у випадку відмови у виклику свідків, запропонованих захистом, наприклад, на тій підставі, що суд вважає їх показання навряд чи допоможуть у з`ясуванні істини (рішення Європейського суду з прав людини по справі ZIBERI AND OTHERS v 'THE FORMER YUGOSLAV REPUBLIC OF MACEDONIA від 23.05.2017, § 95, з подальшими посиланнями).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом 20 січня 2020 року. Відтак, враховуючи приписи статті 191 СК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про присудження аліментів саме з цього дня.

Наведені з цього приводу доводи скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова