СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2-з/759/168/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Ул`яновська О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2023 до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена цивільна справа.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2023 відкрито загальне позовне провадження. Почато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

24.10.2023 від позивача надійшла до суду заява через канцелярію суду про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер відомостей про речове право:23992739), та яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заяву обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2023 року позивач дізнався з інтернет платформи онлайн- оголошень «OLX», що відповідач вирішив здійснити продаж своєї квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак під час написання розписки 22.05.2014, ОСОБА_2 вказав, що в разі неможливості здійснити погашення заборгованості по договору позики, він зобов`язується передати ОСОБА_1 права на квартиру. Таким чином, існують об`єктивні підстави стверджувати, що продаж ОСОБА_2 вказаної квартири, спрямований на уникнення виконання своїх зобов`язань по Договору позики перед позивачем та може призвести до неможливості виконання рішення суду або до ускладнення його виконання. У разі продажу відповідачем вказаної квартири, позивач може бути позбавлений можливості щодо повернення заборгованості по договору позики.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором позики, а у разі неможливості погашення заборгованості, зобов`язання передати ОСОБА_1 права на квартиру.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, представником позивача наведено обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову, надано належні та допустимі докази, а тому суд дійшов висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору, стосуються предмету позову, а тому за наявності наданих позивачем доказів є підстави допускати ймовірність а реалізації відчужити об`єкт нерухомого майна, який є предметом спору, чим може ускладнити чи зробити неможливим виконання прийнятого в майбутньому рішення суду, що зумовлює вжиття судом заходів забезпечення накладення арешту.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення судом не вбачаються.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 149-155, 260, 261,354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер відомостей про речове право:23992739), яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвала є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали до Київського апеляційного суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст ухвали суду складено 26.10.2023.