Номер провадження: 2з/205/636/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчан Д.В. розглянувши клопотання заявника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви шляхом заборони ОСОБА_2 укладати із третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та обтяження зобов`язаннями житлового будинку АДРЕСА_1 , заборони вселення до вищевказаного житлового будинку мешканців для тимчасового або постійного проживання, а також, проведення в ньому перепланування, ремонті роботи та будь які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення будинку та майна та заборони реєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

12.10.2023 року заявник ОСОБА_1 сформував в системі «Електронний суд» вищевказану заяву про забезпечення позовудо пред`явлення позовної заяви, яка надійшла на електронну адресу суду 13.10.2023 року.

Судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову заявником сплачено у розмір та порядку, що визначені Законом України «Про судовий збір».

У вказаній заяві заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 укладати із третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та обтяження зобов`язаннями житлового будинку АДРЕСА_1 , у тому числі: укладати щодо нього договорів купівлі продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати будинок у користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (найма) іншої юридичної особи або учасникам товариства, а також заборони вселення до вищевказаного житлового будинку мешканців для тимчасового або постійного проживання, а також, проведення в ньому перепланування, ремонті роботи та будь які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення будинку та майна, а також заборонити ГУ ДМС України у Дніпропетровській областіреєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Фактично матеріали вищевказаної заяви були передані судді із канцелярії суду 16.10.2023 року.

Дослідивши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується у тому числі, шляхом встановлення заборони вчинювати певні дії.

При цьому інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Тобто умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 (провадження №61-46301св18).

Окремо суд вказує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, робити висновки про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, а лише надає суду повноваження запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. При цьому обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

В даному випадку суд, ознайомившись та дослідивши матеріали поданої заявником заяви про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, приходить до висновку, що в даному випадку між сторонами дійсно виник цивільно-правовий спір, як між колишнім подружжям, стосовно речових прав на нерухоме майно у вигляді домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке має ознаки спільного сумісного майна сторін по справі.

Суд вважає, що даному випадку достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин з приводу спору на означене майно.

Оскільки, позивач має намір у судовому порядку визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його наступний поділ, то суд вважає, що застосування судом таких заходів забезпечення позову, як встановлення заборони для відповідача на відчуження або обтяження такого майна, є співмірними із заявленими вимогами, та є доцільним в рамках даної справи.

Необхідність застосування даного такого виду забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки дозволяє запобігти ймовірному відчуженню або обтяженню спірного домоволодіння на користь третіх осіб, яке може значно ускладнити виконання майбутнього судового рішення про його поділ між співвласниками.

Адекватність такого заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує також практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом із цим, судь не знаходить будь-яких підстав для заборони вселення до вищевказаного житлового будинку мешканців для тимчасового або постійного проживання тощо, а також, проведення в ньому перепланування, ремонті роботи та будь які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення будинку та майна та заборони реєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії ( правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

В даному випадку зазначені наміри відповідача не доведені жодним достатнім доказом, носять характер припущень, при цьому підстав для висновку про намір вчинення відповідачами вказаних перешкод, у разі задоволення позову, для його виконання суду не наведено та не обґрунтовано з боку заявника.

Суд зазначає, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття конкретних заходів забезпечення позову.

Суд вказує, що за умови встановлення заборони судом на відчуження або обтяження спірного майна нівелюють ризики його вибуття з власності відповідача, у той час як ймовірні та недоведені заявником можливі дії щодо пошкодження такого майна або реєстрації там інших осіб не можуть призвести до порушення суб`єктивних прав позивача в контексті поділу спільного майна подружжі та, відповідно, порушити баланс інтересів сторін.

І навпаки, безпосередньо встановлення заборони, у тому числі особам, які не є учасникам справи, судом на вчинення вказаних заявником дій, які за своєю суттю є недоведеними припущеннями, матиме всі ознаки надмірності та неадекватності, оскільки така заборона може трактуватись надто широко та абстрактно, а встановлення заборони ГУ ДМС України у Дніпропетровській областіреєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 може фактично вплинути на виконання таким органом своїх повноважень щодо виконання можливих судових рішень про визначення місця проживання конкретної особи тощо.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову у її наведеній частині.

Стосовно заходів зустрічного забезпечення, суд зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви шляхом заборони ОСОБА_2 укладати із третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та обтяження зобов`язаннями житлового будинку АДРЕСА_1 , заборони вселення до вищевказаного житлового будинку мешканців для тимчасового або постійного проживання, а також, проведення в ньому перепланування, ремонті роботи та будь які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення будинку та майна та заборони реєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 задовольнити частково.

2. Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) укладати із третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та обтяження зобов`язаннями житлового будинку АДРЕСА_1 , у тому числі: укладати щодо нього договорів купівлі продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати будинок у користування, управління, оренду, лізинг, у спільну діяльність, до статутного фонду (найма) іншої юридичної особи або учасникам товариства.

3. В частині забезпечення позову шляхом заборони вселення до вищевказаного житлового будинку мешканців для тимчасового або постійного проживання, а також, проведення в ньому перепланування, ремонті роботи та будь які інші дії, що можуть призвести до пошкодження оздоблення будинку та майна та заборони реєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в житловому будинку АДРЕСА_1 , у тому числі заборони ГУ ДМС України у Дніпропетровській областіреєструвати місце проживання або місцеперебування осіб в такому житловому відмовити.

4. Роз`яснити заявникові, що згідно частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. Згідно до ч. 13 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу.

5. Копію ухвали після її постановлення надіслати всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Ухвала також може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя: Д.В. Мовчан