Справа № 206/2741/23
Провадження № 2/206/854/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

09.10.2023 Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря Ляшко Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Третя дніпровська державна нотаріальна контора Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення права власності та визнання права власності на частину земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Трет`я дніпровська державна нотаріальна контора Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення права власності та визнання права власності на частину земельної ділянки. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: 33/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (на цей час АДРЕСА_2 ). У встановлений законом строк вона подала до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. 21.11.2022 державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 33/100 частини житлового будинку та господарських споруд розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 3-673. Вказана частина домоволодіння належала спадкодавцю (її матері) на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гудейчук В.А. 14.05.2001, за реєстровим номером 918, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 20.07.2001 та записаного у реєстрову книгу № 616, за реєстровим номером № 217-436. Договором дарування питання щодо власності на земельну ділянку не вирішувалось. Після укладення договору дарування ОСОБА_5 передав всі відповідні документи та державний акт на спірну земельну ділянку. У зв`язку з чим, з моменту прийняття дарунку її мати постійно користувалась земельною ділянкою під домоволодінням, вважала його своєю власністю, оскільки частина домоволодіння з земельною ділянкою під ним пов`язані нерозривно і дарування частини домоволодіння потягло за собою перехід права власності і на земельну ділянку. Також, державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори їй видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2023 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0881 га за адресою АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ) після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою для відмови вказано те, що нею не подано правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а також відсутня реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за спадкодавцем (її матір`ю). Вказана земельна ділянка зареєстрована за іншою особою.

Згідно з листом Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 1856/299-22 від 03.08.2019, за даними Державного реєстру земель м. Дніпропетровська за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано: право приватної власності на земельну ділянку за гр. ОСОБА_5 , площею 0,0881 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ДП № 042896, Д*№032470, код ДЗК 84111026. від 02.11.2000р., на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19.10.2000 №2655.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 2655 від 19.10.2000 земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Право власності на земельну ділянку площею 0,0881 га за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано за колишнім власником житлового будинку, що розташований на вказаній земельній ділянці, тобто право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано на тепер за колишнім власником житлового будинку, що належить на праві приватної власності їй, як спадкове майно.

Іншими співвласниками домоволодіння є:

- ОСОБА_6 , якій належить 37/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2022.

- ОСОБА_7 , якій належить 30/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2019.

За кожним окремо з співвласників зареєстровано право власності на земельні ділянки на яких розташована їх частина домоволодіння і вони є суміжними власниками з спірною земельною ділянкою.

Домоволодіння та земельна ділянка за спірною адресою в натурі юридично не поділені, однак склався досить давно фактичний порядок користування домоволодінням і кожен з співвласників приватизував земельні ділянки під своїми частинами домоволодіння, які на цей час успадковані вищевказаними співвласниками домоволодіння.

Так, ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,0989 гектарів, кадастровий номер :09:398:0039 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.11.2022р. за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 0,0511 гектарів, кадастровий номер :09:398:0026 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2019р. за адресою АДРЕСА_2 .

Щодо частини домоволодіння та спірної земельної ділянки мали місце наступні обставини:

14.05.2001 між її матір`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , діючого на підставі доручення від імені ОСОБА_5 було укладено договір дарування 33/100 частини домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею фактично в користуванні 2328 кв.м. (загальна площа під одиницею домоволодіння, що на цей час має трьох власників).

У той же час, договору дарування земельної ділянки за вказаною адресою між її матір`ю та ОСОБА_5 укладено не було.

Після укладення договору дарування частини житлового будинку 14.05.2001 між спадкодавцем її матір`ю та ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 також перейшло право власності й на земельну ділянку площею 0,0881 га для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно з положеннями ст.ст. 30, 67 ЗК України в редакції 1992 р. Тобто перейшло право власності на частину земельної ділянки, яка перебувала у власності колишнього власника житлового будинку ОСОБА_5 згідно з Державним актом на право приватної власності на землю від 02.11.2000 р.

Таким чином, вважає, що право власності на присадибну земельну ділянку у ОСОБА_5 припинилося на підставі ст.30 ЗК України в редакції 1992 року. Тому, з метою забезпечення в подальшому належної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, яка перейшла до її матері, а після її смерті в якості спадщини їй спадкоємиці, необхідно впорядкувати документи щодо цього питання, припинити право власності попереднього власника земельної ділянки та визнати право власності за нею.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати ОСОБА_3 померла і вона стала її єдиною спадкоємицею за законом та оформила юридично свої права на спадщину на частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 у 2022 році.

Таким чином, починаючи з 2001 року і по сьогоднішній день, тобто вже 22 роки, спочатку її мати, а тепер і вона мешкає, володіє та користується майном частиною домоволодіння та земельною ділянкою площею 881 кв.м. за вказаною адресою на її розсуд, однак оскільки вона не є юридичним власником земельної ділянки то не може розпорядитися землею і її частиною домоволодіння, оскільки її не можна продати без кадастрового номеру на земельну ділянку, а присвоїти кадастрового номеру на юридично чужу земельну ділянку вона не може, через що вимушена звернутися за захистом своїх інтересів до суду, оскільки іншим шляхом визнати її право власності на земельну ділянку вона не може.

На підставі викладено вона є юридичним власником частини домоволодіння та господарських будівель, але земельна ділянка розміром 881 кв.м. на якій розташована її частина домоволодіння яка їй юридично не належить, а належить попередньому власнику домоволодіння ОСОБА_5 .

У зв`язку з викладеними обставинами вона звернулася за юридичною допомогою для пошуку ОСОБА_5 для впорядкування питання щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Як було встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на спірну земельну ділянку. У встановлений законом строк спадкову справу після смерті ОСОБА_5 було заведено третьою особою по справі від 29.05.2015 за №356. Їй відомо, що ОСОБА_5 одружений не був, власних дітей не мав, єдиною особою хто його підтримував за його життя був його племінник відповідач по справі, а відтак саме він став його спадкоємцем.

Таким чином, оскільки нотаріусом Шостої ДДНК їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0881га розташовану за адресою АДРЕСА_2 вона змушена звернутися до суду бо іншим шляхом встановити своє право власності не може. Отже, хоча право власності на земельну ділянку у ОСОБА_5 виникло на підставі державного акту від 02.11.2000 р. і виникнення права власності у її матері ОСОБА_3 14.05.2001 на будинок розташований на вказаній земельній ділянці, з урахуванням викладених вимог Закону та принципу цілісності об`єкта нерухомості, коли збудоване на землі слідує за нею, земельна ділянка оформлена як об`єкт права приватної власності, тому незалежно від часу його реєстрації повинна належати власнику будинку, тобто її матері, а тепер і їй як спадкоємиці ОСОБА_3 . Застосування принципу слідування землі за будівлею, з урахуванням конкретних її обставин, є визначальним і покликано на визнання заявлених нею прав на земельну ділянку під належним їй на праві приватної власності житловим будинком, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, що повністю ґрунтується на викладених вище нормах Закону.

Відтак, враховуючи вказане, принцип слідування землі за будівлею, за ним, оскільки вона є власником частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, має право отримати спірну земельну ділянку під ним в порядку спадкування після смерті матері згідно з вимогами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Тому, з метою забезпечення в подальшому належної реєстрації права власності спадкоємця на вказану земельну ділянку, необхідно додатково припинити право власності попереднього власника земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд:

- Припинити право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , (на цей час АДРЕСА_2 ) площею 0,0881 гектарів, яке він має відповідно до Державного акту IV-ДП № 042896, Д*№032470, код ДЗК 84111026 на право приватної власності на землю від 02.11.2000р., номер державної реєстрації 032470, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19.10. 2000 року за № 52655;

- визнати за нею - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0881 га за адресою: АДРЕСА_4 ), у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судове засідання представник позивача ОСОБА_9 не з`явилась просила здійснювати розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, проти заочного рішення не заперечували, про що надала суду відповідну заяву.

Представник третьої особи Хилько Л. у судове засіданні не з`явилася, на адресу суду надіслала клопотання в якому просила здійснювати розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, зі згоди представника позивача та позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, копії спадкової справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.24). Позивачка ОСОБА_1 у встановлений шестимісячний строк подала заяву державному нотаріусу про прийняття спадщини.

Після смерті спадкодавця державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.11.2022 на 33/100 частини житлового будинку та господарських споруд розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 3-673, який належав спадкодавцю на підставі договору дарування посвідченого 14.05.2001 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гудейчук В.А. за р. №918, право власності зареєстровано 20.07.2001 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстраційній книзі №616 за реєстровим №217-436 (а.с.11).

Державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Лихогруд О.Л. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2023 року, якою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0881 га за адресою АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ) після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою для відмови вказано те, що нею не подано правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а також відсутня реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за спадкодавцем (її матір`ю). Вказана земельна ділянка зареєстрована за іншою особою (а.с.31).

Згідно з листом Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 1856/299-22 від 03.08.2019, за даними Державного реєстру земель м. Дніпропетровська за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано: право приватної власності на земельну ділянку за гр. ОСОБА_5 , площею 0,0881 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ДП № 042896, Д*№032470, код ДЗК 84111026. від 02.11.2000 р. (а.с.143).

14.05.2001 між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_5 (дарувальник) на підставі доручення псвідченого12.04.2001 року приватним нотаріусом ДМНО Гудейчук В.А. укладено договір дарування. Відповідно до якого ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар 33/100 частини домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею фактично в користуванні 2328 кв.м. (загальна площа під одиницею домоволодіння, що на цей час має трьох власників) (а.с.26). 33/100 частини домоволодіння належали ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.07.1998 року Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1285, зареєстрованим МБТІ м. Дніпропетровська в реєстраційній книзі № 616 за реєстровим номером № 217-436 від 28.09.1998.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП №042869, встановлено, що ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 19.10.2000 №2655, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0881 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_3 . Землю передано для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 032470 (а.с.18).

Іншими співвласниками домоволодіння є:

- ОСОБА_6 , якій належить 37/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.11.2022.

- ОСОБА_7 , якій належить 30/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2019.

За кожним окремо з співвласників зареєстровано право власності на земельні ділянки на яких розташована їх частина домоволодіння і вони є суміжними власниками з спірною земельною ділянкою.

У той же час, договору дарування земельної ділянки за вказаною адресою між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено не було.

Право власності на земельну ділянку площею 0,0881 га за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано за колишнім власником житлового будинку ОСОБА_5 , що розташований на вказаній земельній ділянці.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.44 зворот). Відповідно до даних спадкової справи 9356/2021 спадкоємцем померлого є ОСОБА_2 , який прийняв спадщину в установленому законом порядку (а.с.92 зворот, 104- зворот).

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.

Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу "superficies solo cedit" - збудоване на землі слідує за нею.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі N 686/9580/16-ц).

Правові норми, які визначали долі земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі N 689/26/17). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості» під № 1174-ІХ від 02.02.2021, частину другу статті 120 Земельного кодексу України викладено в такій редакції: у разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі N 910/18560/16).

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, відповідно до вимог статті 388 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 вказаної Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Встановлено, що хоча право власності на земельну ділянку у відповідача виникло на підставі витягів з Державного земельного кадастру і виникнення права власності у позивача на будинок розташований на вказаній земельній ділянці, з урахуванням викладених вимог Закону та принципу цілісності об`єкта нерухомості, коли збудоване на землі слідує за нею, з урахуванням обставин цієї справи, та того, що земельна ділянка оформлена як об`єкт права приватної власності, тому незалежно від часу його реєстрації повинна належати власнику будинку.

Суд вважає, що застосування принципу слідування землі за будівлею в цій справі, з урахуванням конкретних її обставин, є визначальним і покликано на визнання заявлених прав позивача на земельну ділянку під належним йому на праві приватної власності житловим будинком, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, що повністю ґрунтується на викладених вище нормах Закону.

Відтак, враховуючи вказане, принцип слідування землі за будівлею, за позивачем, який є власником житлового будинку на підставі права приватної власності, слід визнати й право власності на земельну ділянку під ним згідно вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Припинення реєстрації права власності за попереднім власником позивачу необхідне для належного оформлення права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування після смерті матері, що є похідною вимогою в розумінні абзацу 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України і є необхідним для повного захисту прав позивача та їх належного визнання.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином судом вставлено, що заявлене позивачем право підлягає визнанню, а позов задоволенню, тому суд вважає за необхідне припинити право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , (на цей час АДРЕСА_2 ) площею 0,0881 гектарів, яке він має відповідно до Державного акту IV-ДП № 042896, Д*№032470, код ДЗК 84111026 на право приватної власності на землю від 02.11.2000р., номер державної реєстрації 032470, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19.10. 2000 року за № 52655 та визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0881 га за адресою: АДРЕСА_4 ), у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст. 13 ЦПК України суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідачів на користь позивача не вбачається.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 317 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Третя дніпровська державна нотаріальна контора Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про припинення права власності та визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , (на цей час АДРЕСА_2 ) площею 0,0881 гектарів, яке він має відповідно до Державного акту IV-ДП № 042896, Д*№032470, код ДЗК 84111026 на право приватної власності на землю від 02.11.2000 р., номер державної реєстрації 032470, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19.10.2000 року за № 52655.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0881 га за адресою: АДРЕСА_4 ), у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Третя дніпровська державна нотаріальна контора Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження: вул. Робоча, 22-а, м. Дніпро.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.10.2023.

Суддя О.В. Пошатренко