КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи:753/3217/22-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8714/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Гусак О.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та встановлення поряду користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - Ільїної Дар`ї Валеріївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року,

встановив:

у квітні 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили усунути їм перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх вселення та встановити порядок користування квартирою, виділивши їм у користування кімнату площею 12,4 кв.м, а відповідачу - кімнату площею 16,3 кв.м, залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року позов було задоволено частково - вселено позивачів до квартири, у встановленні порядку користування квартирою відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_3 - Ільїна Д.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - Ільїна Д.В. в судове засіданні не з`явились. В апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_3 з березня 2022 року перебуває за кордоном. Інтереси ОСОБА_3 представляє адвокат Ільїна Д.В. відповідно до Ордеру на надання правничої (правової) допомоги, виданого 12.04.2023 на підставі Договору про надання правової допомоги від 10.04.2023. В судове засідання, призначене на 15.08.2023, адвокат Ільїна Д.В. не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи. Про судове засідання, призначене на 10.10.2023 адвокат Ільїна Д.В. була повідомлена на електронну поштову адресу, зазначену нею в апеляційній скарзі. Про причини неявки не повідомила.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували, що вони набули право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Інша частина квартири належить ОСОБА_3 . Оскільки відповідач чинить їм перешкоди у користуванні частиною квартири, позивачі просили вселити їх до квартири та визначити порядок користування нею, виділивши їм в користування кімнату площею 12,4 кв.м., а відповідачу - кімнату площею 16,3 кв.м, залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року позов було задоволено частково - вселено позивачів до квартири, у встановленні порядку користування квартирою відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів, як співвласників квартири, порушуються відповідачем, якою створені перешкоди у здійсненні ними права користування нерухомим майном, а тому їх порушене право підлягає захисту шляхом вселення.

Оскільки кімнати не відповідають ідеальним часткам сторін, як власників спільної часткової власності, а розмір площі кімнати, яку позивачі просять виділити їм, менший від належної останнім частки жилої площі квартири, кімнатою відповідача, яка є прохідною до відокремленої жилої кімнати, якою будуть також користуватись позивачі, що унеможливлює визначення окремого порядку користування житлом.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та виходив з положень ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Права власника жилої квартири визначені статтею 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За частиною першою статті 356, частиною першою статті 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як видно з матеріалів справи, між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 19.02.2021 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравець Н.В., реєстровий номер 141. За вказаним договором ОСОБА_7 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках частину квартири АДРЕСА_1 .

Загальна площа квартири становить 43,0 кв.м, жила - 28,7 кв.м. Згідно даних Технічного паспорту на квартиру, квартира складається з жилих кімнат площею 12,4 кв.м, та 16,3 кв.м, кухні площею 6,4 кв.м, ванної кімнати сполученої з вбиральнею площею 3,1 кв.м, коридори 2,1 та 1,9 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м.

ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 22.02.2021, а ОСОБА_2 - з 01.03.2021.

Доводи апелянта про відсутність доказів на доведення факту чинення нею перешкод у користуванні позивачами належною її частиною квартири не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки саме представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі. Отже, відповідач оспорює право позивача на вселення, що свідчить про наявність зазначених у позовній заяві перешкод. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року (справа № 757/61154/18-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, в матеріалах справи міститься інформація щодо звернення ОСОБА_1 до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з приводу перешкод у користуванні квартирою.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відповідачу стало відомо про укладення договору дарування від 19.02.2021 лише після ознайомлення з матеріалами справи, обставини укладення договорів дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , жодним чином не впливають на обсяг прав позивачів як власників частини квартири щодо права вільно користуватися та розпоряджатись належною їм часткою жилого приміщення.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо вселення доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 та позивачі ніколи не проживали в квартирі і не несли витрат на утримання квартири та ремонтні роботи, проведені в 2019 році, оскільки не була позбавлена права звернутися з такими вимогами до особи, яка була на той час співвласником квартири.

Вимоги щодо визначення порядку користування спірною квартирою, задоволенню не підлягають, оскільки в квартирі відсутня кімната жилою площею, яка б відповідала частці позивачів у праві власності на квартиру.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що вона не отримувала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження по справі, з березня 2022 року перебуває разом з сином в Німеччині, що позбавило її можливості надати свої заперечення щодо заявленого до неї позову.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - Ільїної Дар`ї Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду Київської області від 14 листопада 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування жилим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді