РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 серпня 2007 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , від якого у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, вона подала до суду позов про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі вони разом з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2013 року.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 та в порядку поділу визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

16 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю (а.с. 40-48) та зазначає про те, що під час шлюбу ним за особисті кошти було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначене майно є його особистою приватною власністю. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву.

03 червня 2021 року представник позивача за первісним позовом подала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 93-96). Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за нею право власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримала викладене у заяві про збільшення позовних вимог та пояснила, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 був укладений 01 серпня 2007 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 (11 жовтня 2013 року) та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (06 січня 2016 року). Відповідач фактично користується транспортним засобом та його фактичний виділ не можливо здійснити, а тому поділ спільного майна подружжя доцільно здійснити шляхом визнання за позивачем за первісним позовом права власності на 60/100 квартири, а за ОСОБА_3 визнати право власності на 40/100 квартири та на автомобіль. Вважає такий поділ спільного майна не зашкодить інтересам сторін та їх дітям. Зазначила, що залишення автомобіля відповідачу є компенсацією вартості 10 відсотків квартири за цінами, дійсними на момент придбання спірного майна.

Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки спірне майно було придбано спільно подружжям та в інтересах сім`ї. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження придбання ним майна за особисті кошти. Спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2013 року, де відповідно до п. 14 квартира придбана за згодою дружини. Таким чином, твердження позивача за зустрічним позовом щодо придбання квартири в особисту власність та за кошти, які належали йому особисто від продажу за попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 18 серпня 2016 року, є безпідставними та не можуть бути підтвердженням походження саме тих коштів, за які придбана спірна квартира, оскільки вона була придбана раніше.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову, просила відмовити у задоволені первісного позову. Зазначила, що спірне майно було придбано за особисті кошти позивача за зустрічним позовом. ОСОБА_3 до укладення шлюбу був власником інших квартир, а саме: квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 червня 2005 року та квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2005 року. Квартира АДРЕСА_3 була відчужена ним 23 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири. Квартира АДРЕСА_2 була відчужена ним у серпні 2016 року на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2016 року. Кошти від продажу зазначених квартир ОСОБА_3 використав для придбання 11 жовтня 2013 року квартири АДРЕСА_1 та придбання 13 січня 2016 року автомобіля марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У цей період позивач за первісним позовом практично не працювала та не мала джерел доходів, нерухоме майно вона не відчужувала, а тому не могла придбати нерухомість. Також, зазначила, що спірним автомобілем відповідач за первісним позовом не користується, оскільки він перебуває в користуванні третіх осіб без законних на це підстав. Крім того, заява про збільшення позовних вимог не містить розрахунок щодо збільшення частки ОСОБА_3 у спільному майні до 60/100 частини квартири. На сьогодні визначити вартість автомобіля не можливо, оскільки він перебуває в користуванні третіх осіб та інформація про стан транспортного засобу відсутня. Матеріали справи не містять будь-якої згоди щодо надання компенсації співвласнику майна.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2007 року (а.с. 7).

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні зазначила, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Позивач за первісним позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за нею право власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позивач за первісним позовом вважає, що саме такий поділ спільного майна не зашкодить інтересам сторін та їх дітям. Вказано, що залишення автомобіля відповідачу є компенсацією вартості 10 відсотків квартири за цінами, дійсними на момент придбання спірного майна.

Відповідач за первісним позовом заперечує проти задоволення вимог ОСОБА_3 , оскільки заява про збільшення позовних вимог не містить розрахунок щодо збільшення частки ОСОБА_3 у спільному майні до 60/100 частини квартири. На сьогодні визначити вартість автомобіля не можливо, оскільки він перебуває в користуванні третіх осіб та інформація про стан транспортного засобу відсутня. Матеріали справи не містять будь-якої згоди щодо надання компенсації співвласнику майна.

ОСОБА_3 у зустрічному позові, заперечуючи проти вимог первісного позову, вказує на те, що спірне майно було придбано за особисті кошти позивача за зустрічним позовом та просить визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

ОСОБА_3 вказує на те, що до укладення шлюбу він був власником інших квартир, а саме: квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 червня 2005 року та квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2005 року (а.с. 59-60).

Квартира АДРЕСА_3 була відчужена ОСОБА_3 23 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2012 року (а.с. 58).

Квартира АДРЕСА_2 була відчужена ОСОБА_3 у серпні 2016 року на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2016 року (а.с. 61-62).

Відповідач за первісним позовом зазначає про те, що кошти від продажу вказаних квартир він використав для придбання 11 жовтня 2013 року квартири АДРЕСА_1 та придбання 13 січня 2016 року автомобіля марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Разом з тим, відповідачем за первісним позовом не надано жодних доказів на підтвердження придбання ним спірної квартири та автомобіля за особисті кошти, оскільки квартира АДРЕСА_3 була ним відчужена 23 травня 2012 року, тобто майже за півтора роки до купівлі спірної квартири - 11 жовтня 2013 року, а квартира АДРЕСА_2 була відчужена ОСОБА_3 у серпні 2016 року, тобто вже після купівлі спірної квартири та автомобіля, який був придбаний у січні 2016 року.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2013 року (а.с. 214).

У матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 , в якій остання дає згоду на придбання квартири АДРЕСА_1 та розпорядження у зв`язку з цим спільними грошовими коштами її чоловіком - ОСОБА_3 . При цьому вона заявляє, що такий правочин відповідає інтересам сім`ї (а.с. 215).

Вбачається, що ОСОБА_3 придбав зазначену квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_3 , яка надала нотаріально завірену згоду на придбання цієї квартири за спільні кошти подружжя, а тому зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 01/06/2016 SUB від 06 січня 2016 року (а.с. 103-104).

Вбачається, що ОСОБА_3 придбала зазначений автомобіль, перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_3 , а тому зазначене рухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач за первісним позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати за нею право власності на 60/100 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru XV», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Частинами 2, 3 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, позивач за первісним позовом не надала суду будь-яких доказів на підтвердження необхідності відступу від засади рівності часток подружжя.

ОСОБА_3 зазначає, що такий поділ спільного майна не зашкодить інтересам сторін та їх дітям. Залишення автомобіля відповідачу за первісним позовом є компенсацією вартості 10 відсотків квартири за цінами, дійсними на момент придбання спірного майна.

Суд, вважає, що зазначені обставини не є підставами для відступу від рівності часток при поділі майна сторін.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Subaru», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягають поділу між сторонами в рівних частках.

З огляду на наведене, первісний позов підлягає задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

З урахуванням часткового задоволення первісного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 підлягає 6306 гривень судового збору.

Керуючись статтями 57, 60, 70 СК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) про поділ майна задовольнити частково.

У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Subaru», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Subaru», 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 6306 гривень.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про визнання майна особистою приватною власністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 жовтня 2023 року.

Суддя: