Дата документу 19.10.2023
Справа № 334/1848/23
Провадження № 2/334/1192/23
19 жовтня 2023 місто Запоріжжя
Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого суддіКоломаренко К.А.
при секретарі Цілінко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу
за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської ради
за участі: прокурора Ткаченко А.А.; представника позивача ОСОБА_2 (в порядку самопредставництва)
10 березня 2023 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , про стягнення шкоди у розмірі 120 000 гривень та витрати по сплаті судового збору.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А.
Фактично матеріали справи передано на розгляд судді 10.03.2023 року.
Ухвалою Ленінського районного суду від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор Ткаченко А.А. та представник позивача Запорізької міської ради Кіпа О.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 02.10.2023 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неявки суду не повідомив, з заявами про відкладення судового засідання не звертався.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2022 року у справі №334/7883/18 (провадження №1-кп/334/112/22) обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України. (а.с.57-58).
Під час розгляду кримінального провадження судом встановлені настунні обставини.
Розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя №2635 від 27.07.2007, квартира АДРЕСА_1 , яка перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, та в законний спосіб з її власності не вибувала, була закріплена за неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитиною, позбавленою батьківського піклування.
В період часу з вересня по листопад 2016 року невстановлені в ході досудового розслідування особи, матеріали відносно яких, виділені в інше кримінальне провадження, запропонували ОСОБА_1 провести ремонтні роботи у приміщені зазначеної квартири, на що останній дав згоду та приступив до їх виконання.
У подальшому, невстановлені особи запропонували ОСОБА_1 оформити на себе право власності на вищезазначений об`єкт нерухомості, з метою особистого незаконного збагачення, а саме заволодіння грошовими коштами від її реалізації. Прийнявши вказану пропозицію та з метою досягнення кінцевої мети, ОСОБА_1 надав згоду на виконання зазначених протиправних дій.
Вступивши в злочинну змову із невстановленими в ході досудового розслідування, особами та розподіливши попередньо ролі, ОСОБА_1 , згідно досягнутої домовленості, надав невстановленим особам оригінали своїх документів, а саме паспорт громадянина України та ідентифікаційний код, з метою їх використання для виготовлення підроблених правовстановлюючих документів про право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна його ім`я.
Після цього при невстановлених слідством обставинах невстановлені особи, діючи за передньою змовою із ОСОБА_1 , виготовили підроблений офіційний документ, а саме свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , нібито виданого 19.01.2012 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району, згідно якого ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом приватизації.
23 листопада 2016 року зазначені особи надали вказаний підроблений офіційний документ ОСОБА_1 з метою подальшого його використання при реєстрації відповідних відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у вигляді зазначеної квартири.
Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документу, який видається установою і надає права, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
В подальшому, 23.11.2016 продовжуючи діяти за попередньою змовою із невстановленими особами з метою досягнення мети особистого незаконного збагачення шляхом обману, ОСОБА_1 прибув до приміщення Запорізької районної адміністрації Запорізької області, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Істоміна 6.8, де надав державному реєстратору завідомо підроблене при вище зазначених обставинах свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна №34 від 19.01.2012 для проведення державної реєстрації, чим використав завідомо підроблений офіційний документ.
Отримавши від ОСОБА_1 відповідну заяву та оригінали правовстановлюючих документів, в тому числі і підроблене свідоцтво про право власності, державний реєстратор Ткаліч В.О., будучи введеною в оману щодо дійсних повноважень власника та не будучи обізнаною щодо його злочинних намірах, здійснила державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна шляхом внесення в базу даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних відомостей.
Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Продовжуючи реалізовувати спільний із невстановленими особами умисел на незаконне заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, 30.11.2016 ОСОБА_1 отримав від державного реєстратора оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру після проведення державної реєстрації речових прав.
Після цього, невстановлені в ході досудового розслідування особи, будучи обізнані в тому, що ОСОБА_1 отримав вказані документи від державного реєстратора, при невстановлених в ході слідства обставинах познайомились із ОСОБА_4 , яка погодилась придбати зазначений об`єкт нерухомого майна на запропонованих їй умовах.
21 лютого 2017 року ОСОБА_1 , усвідомлюючи те, що він не є власником вказаної вище квартири, а тому не має прав нею розпоряджатися, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на шахрайство, прибув до приміщення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., за адресою: АДРЕСА_4 , де ввівши в оману нотаріуса та майбутнього покупця, в особі ОСОБА_4 щодо своїх дійсних повноважень розпоряджатися зазначеним нерухомим майном, надав останнім правовстановлюючі документи на квартиру, в тому числі підроблений офіційний документ, а саме свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 19.01.2012, чим використав його.
В той же день ОСОБА_4 , будучи введеною в оману ОСОБА_1 , та внаслідок чого впевненою, що останній є власником об`єкта нерухомості, не усвідомлюючи протиправність і злочинний характер дій останнього, уклала з останнім договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі під № 723, згідно якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
Під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 , виконавши всі дії, необхідні для досягнення своєї злочинної мети, отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 120000 грн. у якості вартості проданого майна. Отримавши у вказаний протиправний спосіб грошові кошти ОСОБА_1 разом із невстановленими слідством особами, реалізуючи спільний з ними злочинний намір, розподілили гроші між собою та розпорядилися ними на власний розсуд.
В результаті злочинних умисних дій ОСОБА_1 , а також невстановлених осіб, які діяли з ним за попередньою змовою, зазначена квартира була незаконно реалізована іншим особам, чим було завдано матеріальну шкоду майновим правам Запорізької територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, яка є дійсним власником зазначеного нерухомого майна, в розмірі вартості цього нерухомого майна в сумі 120 000 грн., що в сто та більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є значною шкодою.
Вказані обставини встановлені ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2022 року, а тому додатковому доказуванню не підлягають згідно ч.4 ст.82 ЦПК України.
Зазначеною вище ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2022 року обвинуваченого ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України. (а.с.57-58).
Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Разом з тим, слід звернути увагу, що така обставина як закінчення на момент розгляду кримінального провадження строків притягнення до адміністративної відповідальності - не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні кримінального правопорушення. Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.
За змістом статей 12 та 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 22.11.2021 по справі № 334/2003/18 у задоволенні позовної заяви Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області в інтересах Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Салтан В.В., про визнання рішення протиправним, визнання договору купівлі продажу недійсним та витребування майна відмовлено (а.с.40-49).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 27.09.2022 по справі апеляційна скарга Запорізької обласної прокуратури була задоволена частково, змінено мотивувальну частину рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя.

При цьому, Запорізьким апеляційним судом встановлені наступні обставини: 1) свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.01.2012 року на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району не видавалось, вищезазначений об`єкт нерухомості належить територіальній громаді м. Запоріжжя, 2) у ОСОБА_1 як продавця за договором купівлі-продажу квартири від 21.02.2017 року не виникло права продажу спірного майна, 3) власником спірного майна в особі органу приватизації районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, рішення щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 не приймались, правовстановлюючі документи не видавались, 4) спірна квартира вибула з комунальної власності поза волею власника територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради».

Водночас, оскільки кримінальне провадження закрито, цивільний позов про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні не подавався, у задоволенні позовної заяви Дніпровської окружної прокуратури про визнання рішення протиправним, визнання недійсними договори купівлі продажу та витребування майна відмовлено, порушені права територіальної громади міста Запоріжжя до теперішнього часу залишаються не поновленими.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19.

Відповідно до п. 9 договору Договору купівлі-продажу від 21.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., зареєстрований у реєстрі за № 723року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 120 000 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за продану квартиру, які відбувся у встановленому діючим законодавством порядку (а.с.26-28).

У п. 12 вищевказаного договору зазначено, що ринкова вартість оспорюваної квартири станом на 08.02.2017 складає 120 000 гривень, що підтверджується звітом про оцінку майна № , виданий суб`єктом оціночної діяльності ТОВ«ПРИВАТ ЮГ ГРУП» 08.02.2017 року (а.с.29).

Таким чином, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, складає 120 000 гривень, яка не спростована відповідачем.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 120 000,00 гривень, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 136, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 на користь Запорізької міської ради (адреса місцезнаходження юридичної особи: місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок № 206, ідентифікаційний код юридичної особи 04053915) шкоду у розмірі 120 000,00 гривень (сто двадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 на користь Запорізької обласної прокуратури (адреса місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Матросова, будинок № 29 а, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.).

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.