Справа № 354/669/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/790/23
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т.Л.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника Поляницької сільської ради на рішення Яремчанського міського суду від 14 березня 2023 року, у складі судді Ваврійчук Т.Л., у справі за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1061 га в с. Поляниця та витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство»,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України із позовною заявою до Поляницької сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та зобов`язання повернути вказану земельну ділянку.

Позов обґрунтовано тим, що постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04.03.2015 року у кримінальній справі №248436 (судовий №1-6/2011) звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст.366, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

В ході розгляду даної справи встановлено, що рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради щ №32 від 12.09.2002 року щодо безоплатної передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1061 га не виносилося в установленому порядку на засідання виконавчого комітету Поляницької сільської ради, а було самостійно складене сільським головою с. Поляниця ОСОБА_4 . На це вказує і те, що ОСОБА_3 із заявою про затвердження проекту землеустрою у сільську раду не зверталась, зазначене питання на розгляд сесії сільської ради не виносилось, а у виданому відповідачці державному акті серії ІФ №028018 від 22.09.2002 року зазначено, що він виданий на підставі рішення №72, яке у вересні 2002 року виконавчим комітетом Поляницької сільської ради не приймалось.

Передана відповідачці спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 002701 від 10.11.2001 та знаходиться у кварталі 24, виділ 21 Поляницького лісництва Ворохтянського державного лісового господарства.

Упродовж 2002-2003 років члени організованої групи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків землі державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського держлісгоспу, рішення про вилучення яких Поляницькою сільською радою та виконавчим комітетом сільської ради не приймались, дозволу на таке вилучення постійний землекористувач не надавав.

Таким чином, внаслідок передачі у приватну власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 у ДП «Ворохтянське лісове господарство» незаконно вилучено земельну ділянку площею 0.1061 га. Оскільки рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради №32 від 12.09.2002 року є фіктивним, воно не підлягає визнанню недійсним у суді, а спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у державну власність у особі постійного землекористувача ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Пред`явлення позову обумовлене необхідністю захисту інтересів держави та невжиттям суб`єктом владних повноважень необхідних заходів. Тому, прокурор, керуючись вимогами ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду із вказаним позовом з метою захисту інтересів держави.

Просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №028018 від 22.09.2002 року площею 0,1061 га, виданий відповідачці ОСОБА_1 на підставі вказаного рішення, та зобов`язати повернути вказану земельну ділянку, яка розташована на ділянці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у с. Поляниця Івано-Франківської області з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Ухвалою суду від 14.01.2016 року залучено до участі у вказаній справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 , яка набула право власності на спірну земельну ділянку.

12.11.2020 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст. 49 ЦПК України про зміну предмету позову, відповідно до якої прокурор просить поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №028018 від 22 вересня 2002 року площею 0,1061га, виданий ОСОБА_1 та витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1061 га, яка розташована на ділянці Вишня в с. Поляниця Яремчанської міської ради з чужого незаконного володіння у власність держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року позов прокурора у вказаній справі в частині позовних вимог в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду.

Рішенням Яремчанського міського суду від 14 березня 2023 року позов першого заступника прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1061 га в с. Поляниця та витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство» - задоволено частково.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1061 га, що розташована на ділянці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1281 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник Поляницької сільської ради Москаль Р.Ю. подав апеляційну скаргу.

Вказує, що суд не звернув увагу на те, що у даному спорі прокурор представляє інтереси держави в особі Державного агентства лісових ресурсів, до компетенції якого не входить здійснення повноважень в сфері земельних відносин. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад справи повинен визначатись згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Так, Державне агентство лісових ресурсів є суб`єктом владних повноважень, інтереси якого може представляти прокурор, проте воно не наділене повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, відповідно не є органом, який може бути належним позивачем у спірних правовідносинах. Вважає, що відсутність у Державного агентства лісових ресурсів України права на розпорядження спірною земельною ділянкою, прокурором не спростовано. Відтак, суд мав відмовити в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову неналежним позивачем.

Апелянт зазначає, що Поляницька сільська рада, як власник земель в межах населеного пункту була вправі ними розпоряджатись.

Відповідно до рішення Поляницької сільської ради від 11 січня 2001 року №3 Ворохтянському державному лісогосподарському підприємству у постійне користування передано землі для ведення лісового господарства. Проте, рішенням Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27 серпня 2002 року збільшено площу населеного пункту с. Поляниця Яремчанської міської ради до 1730 га, в тому числі 1077,82 га земель, які перебувають в постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства.

Вважає, що Поляницька сільська рада була вправі вилучати комунальні землі, які перебували в постійному користуванні лісгоспу, та розпоряджатись ними у встановленому порядку.

Прокурором не надано належних доказів, що саме спірна земельна ділянка, виділена відповідачці, знаходиться на землях, що перебувають у постійному користуванні держлісгоспу.

Апелянт звертає увагу, що після кожного збільшення села Поляниця у постійного користувача ДП «Ворохтянське лісове господарство» у встановленому порядку відбувалось ряд вилучень земель, які в подальшому надавались безоплатно у власність громадянам та продавались на земельних аукціонах. Сам по собі Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ №002721 від 10.11.2001 не є підтвердженням належності всієї земельної ділянки лісгоспу, оскільки межі земельної ділянки не встановлювались та не вносились до Державного земельного кадастру.

Зазначає, що доказів накладення між собою земельних ділянок відповідача та ДП «Ворохятнське лісове господарство» або іншого порушення прав позивача з вини сільської ради не надано. Прокурором з 2015 року не доведено факт знаходження спірної земельної ділянки на землях ДП «Ворохтянське лісове господарство».

На думку апелянта постанова Галицького районного суду від 04 березня 2015 року в кримінальній справі №1-6/2011 не може мати преюдиційного значення щодо обставин, які підлягають доказуванню в даній справі. Так вказаним судовим рішення не встановлено жодних обставин незаконного отримання земельної ділянки відповідачкою, оскільки це не було предметом доказування у кримінальній справі. Прокурором не доведено, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка є однією з тих, про яку вказується у цій постанові.

Інформація викладена в листі ДП «Карпатигеодезкартографія», який поданий з порушенням процесуальних строків, не дозволяє встановити факт знаходження спірної земельної ділянки на землях лісгоспу.

За наведених обставин представник Поляницької сільської ради просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не містять підстав для його скасування.

Вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності у прокурора правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом в інтересах Державного агентства лісових ресурсів. Оскільки спірна земельна ділянка перебуває на праві постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України, прокурором при зверненні до суду визначено двох позивачів. Питання правомірності звернення прокурора до суду в інтересах Держлісагентства у 15 аналогічних справах протягом 2022-2023 років було предметом розгляду Верховного Суду.

Також, прокурор зазначає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо правомірності розпорядження виконкомом Поляницької сільської ради спірною земельною ділянкою. Так, Ворохтянському державному лісогосподарському господарству у 2001 році передано у постійне користування земельну ділянку державної форми власності. Поняття комунальної власності з`явилось у чинному Земельному Кодексі у 2002 році. Підстав для передачі земель державної власності, які перебували у користуванні лісгоспу, у комунальну власність Поляницької сільської ради не було.

Крім того, земельні ділянки Поляницької сільської ради в натурі не встановлено, право власності на збільшену площу не зареєстровано. У рішенні Івано-Франківської обласної ради №57-3/2002 від 27 серпня 2002 року та №493-18/2008 року про збільшення площі населеного пункту Поляниця немає посилань щодо вилучення чи передачі земель, що перебувають у користуванні лісгоспу.

Прокурор посилається на те, що не відповідають дійсності посилання відповідача на не доведення факту перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Ворохтянського ДЛГ, оскільки це встановлено у постанові Галицького районного суду від 04 березня 2015 року. Щодо ділянки ОСОБА_1 відсутні будь-які рішення про їх попереднє вилучення в лісгоспу, а рішення про надання їй земельної ділянки у власність підроблене.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

Представник Івано-Франківської обласної прокуратури Верешко М.І. у засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив.

У судове засідання апеляційного суду представник апелянта Поляницької сільської ради, представник ДП «Ворохтянське лісове господарство», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Івано-Франківської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині задоволення позовних вимог про витребування земельної ділянки, суд вважав, що відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України наявні правові підстави витребування від ОСОБА_2 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута у порядку безоплатної приватизації на підставі рішення Поляницької сільської ради, що не мала права відчужувати цю ділянку. При цьому зазначив, що у даній справі повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісового фонду.

З вказаними висновками колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що у постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства (переіменованого у 2006 році на ДП «Ворохтянське лісове господарство») перебували землі для ведення лісового господарства, площею 4358,5 га, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002701, виданого на підставі рішення Поляницької сільської ради № 3 від 11.01.2001 (т.1, а.с. 34-36).

Рішенням виконавчого комітету Поляницької сільської ради №72 від 12.09.2002 ОСОБА_3 передано у приватну власність із земель запасу земельну ділянку площею 0,1061 га для будівництва та обслуговування жилого будинку на ділянці « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

22.09.2002 на підставі вказаного рішення ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на землю серії ІV-ІФ №028018 на земельну ділянку площею 0,1061 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на території Поляницької сільської ради

Відповідно до довідки відділу РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції №3-55/135 від 14.02.2008 ОСОБА_3 14.12.2004 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

07.06.2006 ОСОБА_9 відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №2355 подарувала належну їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ №028018 від 26.09.2002 земельну ділянку площею 0,1061 га ОСОБА_2 .

У листі Карпатського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру за вих. №464 від 01.10.2004 зазначається, що земельна ділянка площею 0,1061 га, яка надана ОСОБА_3 , знаходиться у кварталі 24, виділ 21 території земель лісокористування Поляницького лісництва Ворохтянського Держлісгоспу.

23.03.2004 слідчим з ОВС прокуратури Івано-Франківської області порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, які протягом 2002-2003 років без розгляду та вирішення на сесіях Поляницької сільської ради та її виконавчого комітету, незаконно вилучили із власності Ворохтянського держлісгоспу 40.69 га земель лісового фонду в межах с. Поляниця, без згоди державних органів лісового господарства, незаконного змінили їх цільове призначення, перевівши із земельних угідь лісового фонду у землі житлової та громадської забудови та безоплатно надали їх у приватну власність 160 громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2015 року (справа №1-6/11, провадження №1/341/6/15) відповідно до ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 КК України, ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.28 ч.1 ст.366 КК України. Цивільний позов ДП «Ворохтянське лісове господарство» залишено без розгляду. Вказана постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили 11 березня 2015 року.

В процесі судового розгляду по даній кримінальній справі №1-6/2011 встановлено, що всупереч вимог Земельного кодексу України, Лісового кодексу України, генерального плану забудови с. Поляниця, затвердженого рішенням сесії сільської ради від 30.01.2001, «Правил забудови населених пунктів області» від 12.11.2002, Закону України «Про планування та забудову територій», інженер-землевпорядник ОСОБА_5 та сільський голова ОСОБА_4 за погодженням з начальником управління земельних ресурсів ОСОБА_6 склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи - рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради № 4 від 14.02.2002, № 32 від 12.09.2002, № 36 від 10.10.2002, № 40 від 15.11.2002, № 6 від 13.02.2003, № 27 від 10.07.2003 «Про вилучення земельних ділянок» Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ загальною площею 40,69 га, віднесення їх в землі запасу сільської ради, про зміну їх цільового призначення і переведення з лісового фонду в землі житлової та громадської забудови.

Упродовж 2002-2003 років сільський голова ОСОБА_4 , інженер-землевпорядник ОСОБА_5 , начальник Яремчанського міського управління земельних ресурсів ОСОБА_6 , крім цього, незаконно надали у приватну власність під будівництво індивідуальних житлових будинків 5,452 га земель державного лісового фонду, які перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, рішення про вилучення яких не приймались, у результаті чого незаконно вилучено з державної власності 5,452 га земель державного лісового фонду, чим заподіяно збитків охоронюваним законом державним інтересам та спричинено тяжкі наслідки.

Таким чином, у постанові Галицького районного суду за результатами розгляду вказаної кримінальної справи йдеться про те, що посадові особи Поляницької сільської ради склали та видали завідомо неправдиві офіційні документи, серед яких і рішення № 72 від 12.09.2002 з додатками, на підставі якого вилучено у Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ земельну ділянку 0,1061 га у кварталі 24 виділ 21 та надано у приватну власність відповідачці ОСОБА_3 - прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

За змістом статей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 324 ЦК України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Статтею 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією з яких є землі лісогосподарського призначення (станом на час виникнення спору, землі лісового фонду).

Згідно з частинами другою та третьою статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно з частиною третьою статті 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини другої статті 18 ЗК України категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтями 55, 56 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до земель лісового фонду належали землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Землі лісового фонду могли перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЗК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

За змістом положень статті 20 ЗК України (у діючій на той час редакції) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 118 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення правовідносин, було визначено чіткий порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч. 6-10 вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування.

Сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Статтею 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначалися наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. А саме, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Статтями 154, 155 ЗК України передбачалася відповідальність органів місцевого самоврядування за порушення права власності на землю, за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом положень статті 388 ЦК України якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, власник має право витребувати це майно від набувача.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Суд першої інстанції, врахувавши вказані норми законодавства, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 відноситься до переліку громадян, яким земельна ділянка надана у приватну власність із земель лісового фонду, що перебували у користуванні Поляницького лісництва Ворохтянського ДЛГ, без прийняття рішення про вилучення її у встановленому законодавством порядку. Вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки у передбаченому законом порядку не здійснювалася, як і її передача органом місцевого самоврядування у приватну власність відповідачці. Доказів дотримання вимог законодавства при вилученні спірної земельної ділянки у постійного користувача і передачі її у приватну власність відповідачами не надано.

Крім того, колегія суддів зауважує, що рішенням органу місцевого самоврядування згідно ч. 5 ст. 7 ЗК України 1990 року із земель, що перебувають у державній власності, передано у постійне користування землю для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємством.

Суд першої інстанції, надав обґрунтовану оцінку рішенню виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 12.09.2002 № 32 у спорі за віндикаційним позовом, визнавши його таким, що було прийнято з порушенням чинного на той час законодавства. Суд правильно зазначив про невідповідність вимогам законодавства спірного державного акта, оскільки такий виданий на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте з порушенням Закону. Обґрунтованим є висновок суду, що вимога про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну не є ефективним способом судового захисту, що відповідно є самостійною підставою для відмови в позові.

Посилання апелянта на передчасність висновку суду першої інстанції щодо знаходження спірної земельної ділянки в межах ДП «Ворохтянське лісове господарство» і про відсутність даних, що належна відповідачці земельна ділянка є однією із тих, про які йде мова у постанові від 04 березня 2015 року, є необґрунтованими. Такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема матеріалами кримінальної справи, в межах якої і встановлені усі обставини порушення закону при вилученні земель, які включають і спірну земельну ділянку, а також змістом рішення виконавчого комітету сільської ради з додатками, незаконність якого встановлено судом у цій справі.

Посилання Поляницької сільської ради в апеляційній скарзі, на те що площа земель населеного пункту с. Поляниця, які перебувають в постійному користуванні Ворохтянського державного лісогосподарського підприємства збільшувалася, і що це слідує з рішення Івано-Франківської обласної ради, тому належна відповідачці земельна ділянка знаходиться в межах с. Поляниця і у ради було право на розпорядження нею, не підтверджене будь-якими доказами.

Крім того, таке рішення не вказує на вилучення чи передачу земель, що перебувають у користуванні ДП «Ворохтянське лісове господарство», третім особам (у тому числі Поляницькій сільській раді), а зміна площі населеного пункту с. Поляниця жодним чином не вплинула на право постійного користування землею ДП «Ворохтянське лісове господарство», оскільки відомості про надання згоди належного землекористувача відсутні, які і зміна таким рішенням цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, необґрунтованими є посилання апелянта Поляницької сільської ради про те, що в постійному користуванні лісгоспу перебували землі комунальної власності і сільська рада також вправі була вилучати землі у користувача та розпоряджатися ними у встановленому порядку.

Отже, вилучення спірної земельної ділянки з лісового фонду відбулося з порушенням вимог законодавства, і держава не розпорядилася спірною земельною ділянкою у передбачений законом спосіб.

Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, одним із основних завдань якого є здійснення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління.

ДП «Ворохтянське лісове господарство» засноване на державній власності, належало до сфери управління Державного комітету лісового господарства України, яке у 2010 році реорганізовано у Державне агентство лісових ресурсів України.

Судом встановлено, що земельна ділянка вибула з володіння держави поза її волею, ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку у порядку безоплатної передачі громадянам у власність земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 12.09.2002 № 32, прийнятого з порушенням вимог законодавства.

В подальшому відповідачка ОСОБА_9 07.06.2006 відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №2355, подарувала належну їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ №028018 від 26.09.2002 земельну ділянку площею 0,1061 га ОСОБА_2 .

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (провадження N 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (провадження N 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі N 200/606/18 (провадження N 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що на підставі ч.3 статті 388 ЦК України є правові підстави витребувати від ОСОБА_2 , кінцевого власника, спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею та була набута ОСОБА_3 на підставі рішення Поляницької сільської ради, прийнятого всупереч визначеної законодавством процедури.

Доводи апеляційної скарги Поляницької сільської ради про те, що позивач не заявляв клопотання про зміну предмету позову і повернення земельної ділянки у власність Державного агентства лісових ресурсів України, висновків суду не спростовують. Адже судом першої інстанції витребувано спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння у власність держави, а Державне агентство лісових ресурсів України згідно частини 1 статті 170 ЦК України здійснює державне управління територіями в лісах підприємств, що належать до сфери його управління, у тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

ДП «Ворохтянське лісове господарство» створено з метою ведення лісового господарства; охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування підприємству.

Виконання зазначених функцій лісогосподарським підприємством спрямоване на реалізацію повноважень центрального органу виконавчої влади - Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває вказане підприємство.

У цьому випадку незаконне вилучення земельної ділянки порушує інтереси держави як безпосередньо - шляхом позбавлення держави права на належну їй власність так і утрудненням чи унеможливленням виконання державою обов`язків, які у свою чергу реалізуються відповідними органами виконавчої влади зокрема Державним агентством лісових ресурсів України та його структурними підрозділами на місцях, в тому числі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Оскільки спірна земельна ділянка перебуває на праві постійного користування ДП «Ворохтянське лісове господарство», яке у свою чергу перебуває у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України, прокурором при зверненні до суду правильно визначено в якості позивача Державне агентство лісових ресурсів України.

Тому необґрунтованими є доводи Поляницької сільської ради, щодо відсутності у прокурора правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом та вирішувати його вимоги в інтересах Державного агентства лісових ресурсів.

На підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про витребування із незаконного володіння у кінцевого власника спірної земельної ділянки, що розташована в с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Поляницької сільської ради слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Поляницької сільської ради залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 14 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин