КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/5311/20 Головуючий у І інстанції - Линник В.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/3661/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» про стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

установив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» про стягнення виплат при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 16 лютого 1981 року вона безперервно працювала на різних посадах в Київському виробничому об`єднанні ім. Артема, правонаступником якого згідно наказу Мінмашпрому №314 від 11 жовтня 1996 року стала Державна акціонерна холдингова компанія «Артем».

10 червня 2019 року її було звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Таким чином, на день звільнення вона мала 38 років безперервного стажу роботи в Державній акціонерній холдинговій компанії «Артем», при цьому за час її трудової діяльності у відповідача до неї неодноразово застосовувалися різні заохочення за багаторічну та бездоганну працю, великий особистий внесок в оздоровлення дітей тощо.

Згідно умов колективного договору на 2017-2018 рік, який діяв на день її звільнення, передбачено, що сторони колективного договору домовились сплачувати один раз допомогу працюючим пенсіонерам за поданням керівника і наказом президента компанії - голови правління, при розірванні трудового договору залежно від безперервного стажу роботи в компанії, жінкам, які мають понад 30 років стажу роботи, в розмірі не менше 2-х середньомісячних заробітків або посадових окладів (за вибором працівника).

Її середньомісячний заробіток складав 8732,94 грн., тому одноразова допомога становить 17465,88 грн., проте з вини відповідача в день звільнення така виплата їй здійснена не була.

01 листопада 2019 року вона звернулась до відповідача з письмовою заявою про проведення остаточного розрахунку при звільненні, а саме: виплати зазначеної вище одноразової допомоги, проте отримала відповідь, що їй було відмовлено у виплаті цієї доплати у зв`язку з тим, що її звільнення відбулось за десять днів до початку літнього оздоровчого сезону, про яке вона завчасно не повідомила керівництво, не передала код доступу до робочого комп`ютеру та не надала пароль до електронної пошти дитячого комплексу.

Вважає таку відмову відповідача безпідставною та такою, що порушує її права, оскільки її заява про звільнення з роботи за власним бажанням була зумовлена неможливістю продовженням роботи у зв`язку з виходом на пенсію, відтак, вона не зобов`язана була попереджати про своє звільнення за два тижні.

Також безпідставним та необґрунтованим є зазначення причини для відмови - не передання коду доступу до робочого комп`ютера та паролю до електронної пошти дитячого комплексу, оскільки дані обставини не є підтвердженням порушення нею трудових обов`язків.

Крім того, норми колективного договору не ставлять виплату допомоги у пряму залежність від завчасного попередження пенсіонером про своє звільнення та передання коду доступу до робочого комп`ютера та паролю до електронної пошти.

Оскільки відповідач не провів повний розрахунок в день звільнення, позивач вважає, що з відповідача повинно бути стягнено також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 125170,85 грн.

Просила суд, стягнути з Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» на свою користь одноразову допомогу згідно умов колективного договору в розмірі 17465,88 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 125170,85 грн., що разом складає 142636,73 грн., та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2022 року, вказаний вище позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні в розмірі 17465,88 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що на дату її звільнення відповідач керувався нормами колективного договору на 2017-2018 рік, а тому згідно п.5.1.18 Колективного договору був зобов`язаний виплатити при розірванні трудового договору одноразову допомогу в розмірі, залежно від стажу роботи в Компанії.

Зазначає, що одноразова допомога належить до складу належних звільненому працівнику сум.

Крім того, оскільки відповідач не провів повний розрахунок в день звільнення, то з відповідача повинно бути стягнено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення 10 червня 2019 року по 20 серпня 2020 року (день подачі позовної заяви) складає (415,85 грн. х 301 робочий день затримки (за період з 10 червня 2019 року по 20 серпня 2020 року) 125170,85 грн.

Просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2022 року в частині відмови стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 125170,85 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення з Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 125170,85 грн. задовольнити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу Державна акціонерна холдингова компанія «Артем» подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що мотиви та підстави зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому та довільному тлумаченні норм матеріального права.

30 березня 2017 року конференцією трудового колективу був прийнятий Колективний договір ДАХК «Артем» на 2017-2018 роки та зареєстрований УПСЗН Шевченківської РДА 27 квітня 2019 року за №220.

Оскільки новий договір на дату звільнення позивача не укладався, то підприємство керувалось нормами Колективного договору на 2017-2018 роки, щодо виплати/невиплати допомоги працюючим пенсіонерам при розірванні трудового договору, згідно п.5.1.18.

Відповідно до п.5.1.18 Колективного договору на 2017-2018 роки: «Сторони домовились сплачувати один раз допомогу працюючим пенсіонерам, за поданням керівника та наказом президента компанії - голови правління,при розірванні трудового договору, залежно від безперервного стажу роботи в компанії, жінкам, які мають понад 30 років стажу роботи - не менше двох середньомісячних заробітків або посадових окладів (за вибором працівника).

Таким чином, допомога працівникам при звільнені на пенсію не входить до фонду заробітної плати.

Виплата такої допомоги апелянту має здійснюватися виключно за наявності трьох обов`язкових складових: 30-річного стажу роботи, подання керівника та наказом президента компанії - голови правління.

Дві складових із такої виплати апелянту, а саме: подання керівника та наказом президента компанії - голови правління ДАХК «Артем» - відсутні.

Вихідна допомога має разовий характер та не належить до структури заробітної плати.

Просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19 лютого 1981 року безперервно працювала на різних посадах ДАХК «Артем».

10 червня 2019 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Таким чином, вона має безперервний стаж роботи на підприємстві 38 років.

На дату звільнення позивачки ДАХК «Артем» керувалось нормами колективного договору на 2017-2018 рік згідно п. 5.1.18 якого сторони домовились про виплату один раз допомогу працюючим пенсіонерам, за поданням керівника і наказом президента компанії - голови правління при розірванні трудового договору, залежно від безперервного стажу роботи в компанії, жінкам, які мають понад 30 років стажу роботи - не менше двох середньомісячних заробітків або посадових окладів (за вибором працівника).

В день звільнення ОСОБА_1 відповідач здійснив виплату всіх належних їй сум, крім одноразової допомоги.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 на день звільнення становила 8732,94 грн.та вона мала безперервний стаж роботи у відповідача 38 років.

Відмовляючи у стягненні з ДАХК «Артем» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що допомога працівникам при звільненні на пенсію, передбачена п. 5.2.18 колективного договору і не входить до фонду заробітної плати, а тому вихідна допомога має разовий характер та не належить до структури заробітної плати.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 15 ЗУ «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Статтею 10 КЗпП України встановлено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективні договори та угоди», колективнийдоговір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про колективні договори та угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 9 ЗУ «Про колективні договори та угоди» визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді.

Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації (ст. 18 КЗпП України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 КзПП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

Стаття 2 ЗУ «Про оплату праці» встановлює, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).

Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.

Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Структура заробітної плати відображена також у розробленій відповідно до ЗУ «Про державну статистику» та ЗУ «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці і стандартів Системи національних рахунків Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженій наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, що був зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Відповідно до п. 3.6 цієї Інструкції одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), не належать до фонду оплати праці.

Таким чином, допомога працівнику при звільненні на пенсію, передбачена п. 5.2.18 колективного договору, не входить до фонду заробітної плати і за невиплату такої допомоги до роботодавця не може бути застосована відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, та відмову у стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При звільненні ОСОБА_1 підприємство керувалося нормами Колективного договору на 2017-2018 роки, а саме п.5.1.18 відповідно до якого допомога працівникам при звільненні на пенсію не входить до фонду заробітної плати, а тому невиплата такої допомоги не покладає на роботодавця відповідальність та обов`язку стягнення з останнього всієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального та процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба