РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7128/23

№ 2-о/183/247/23

24 жовтня 2023 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.,

присяжних - Губи О.А., Кардаш І.В.,

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Новомосковська міська рада, про визнання особи безвісно відсутньою,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Волошина О.В. звернувся з заявою у якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безвісно відсутнім з 01 листопада 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_2 є його рідним батьком. З початку 1997 року його батько залишив територію України та переїхав на постійне місце проживання на територію російської федерації, його останнє відоме місце проживання російська федерація, АДРЕСА_1 . За цим місцем проживанням перебувало на виконанні виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів. У жовтні 2012 року зв`язок з батьком було втрачено, його місце перебування не відомо. Як боржника зі сплати аліментів, ОСОБА_2 оголошено у розшук у 2013 році за останнім місцем проживання у російській федерації. У 2021 році на запит отримано відповідь про відсутність актового запису про смерть батька у рф, а у 2023 отримано відповідь про відсутність такого запису в Україні. За результатами звернення до поліції складено висновок про те, що у 1997 році ОСОБА_2 виїхав з території України та з того час кордон України не перетинав. Оголошення ОСОБА_2 необхідно заявнику для встановлення над майном батька, оскільки він є власником 6/11 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 12.06.2023 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Волошина О.В. підтримала вимоги заяви, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Батьком заявника ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10)

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 6/11 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11,12).

Ухвалою Приморського крайового суду російської федерації від 18 листопада 2005 року дозволено виконання на території рф рішення Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 1996 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 (а.с.14).

З листа Приморського крайового суду російської федерації від 29.11.2012 вбачається, що на підставі зазначеного рішення суду про стягнення аліментів розпочато виконавче провадження (а.с.15).

Згідно з листом Управління служби федеральних приставів по Приморському краю від 06.11.2013 вбачається, що в межах виконавчого провадження направлялися запити, здійснено вихід судового пристава-виконавця за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що боржник не проживає за вказаною адресою; 21.10.2013 винесено постанову про обмеження боржника у праві виїзду з російської федерації, а також оголошено розшук боржника (а.с.16).

З наданих заявником відповідей органів державної реєстрації актів цивільного стану вбачається, що не реєструвалася смерть ОСОБА_2 , як на території рф, так і на території України (а.с. 19,21).

З висновку поліції вбачається, що на підставі звернення ОСОБА_1 проведено перевірку, опитано свідків, направлено запити та встановлено, що ОСОБА_2 у 1997 році виїхав на постійне місце проживання до російської федерації, до України не повертався. Зазначено, що ОСОБА_2 не підпадає під категорію безвісно зниклих, а також те, що даний факт не підлягає внесенню до ЄДРДР.

Згідно відповіді Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 26.05.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим у м.Новомосковську не значиться (а.с.22).

Отже, з наданих заявником доказів встановлено, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_2 була адреса: російська федерація, АДРЕСА_1

В силу п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Виконати вимоги зазначеної норми процесуального законодавства щодо направлення запитів суд позбавлений можливості, оскільки останнє відоме місце проживання ОСОБА_2 розташовано на території російської федерації, з якою внаслідок збройної агресії проти України, розірвано дипломатичні відносини.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України..

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

У своїй Постанові по справі № 760/3112/16-цВерховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного наголошує на тому, що фактична відсутність відомостей про місце перебування особи не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок: «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

В процесі розгляду справи кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Єдиним доказом, який свідчить про відсутність ОСОБА_2 за місцем його постійного проживання є лист, датований 06 листопада 2013 року. Жодного документа про те, що після цієї дати ОСОБА_2 був відсутній за місцем свого проживання, матеріали справи не містять. Відтак твердження про відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_2 протягом одного року у місці його постійного проживання, є безпідставними.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку справа розглядається у порядку окремого провадження, тому суду надано право за власною ініціативою витребувати необхідні докази у відповідності до положень ст.294 ЦПК України.

Разом з тим, як уже зазначалося, останнє відоме місце проживання ОСОБА_2 розташовано на території російської федерації, з якою внаслідок збройної агресії проти України, розірвано дипломатичні відносини, що позбавляє суд можливості направляти відповідні судові доручення.

Суд вважає, що дослідженими у судовому засіданні доказами не доведено, що понад одного року в місці постійного проживання ОСОБА_2 немає відомостей про місце його перебування, а тому заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 293, 305-308 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа Новомосковська міська рада, адреса: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Гетьманська,14.

Повне судове рішення складено і підписано 25 жовтня 2023 року.

Суддя Оладенко О.С.

Присяжні: Губа О.А.

Кардаш І.В.