Справа № 635/3656/21
Провадження № 2/545/1975/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетія А.Г.,

при секретарі судового засідання Явдоченко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського Міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свій позов мотивує тим, що 23.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис (реєстраційний номер 8303) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 23983,43 доларів США, що еквівалентно 630872,30 грн. станом на 24.05.2017 року за тим самим кредитним договором.

Вважає, що під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимог законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів, не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, нотаріус не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості.

Враховуючи вказане, просив визнати таким, не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 23.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрованим в реєстрі за № 8303, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 23983,43 доларів США, що еквівалентно 630872,30 грн.

Позивач та його представник - адвокат Шемаєва О.І. в судове засідання не з`явились, представник позивача надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник третьої особи прохав розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис (реєстраційний номер 8303) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 23983,43 доларів США, що еквівалентно 630872,30 грн.

03.10.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № 254049-сгесІ.

За умовами кредитного договору позивачем було отримано кошти від ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 6000,00 (доларів США) терміном до 03.10.2012.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.06.2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 8244,91 грн., що за курсом НБУ складає 66709,49 грн.

Рішення суду вступило в законну силу 20.06.2010. Заява про примусове виконання подана 03.08.2011. Виконавче провадження №28000694 було відкрите на підставі постанови старшого державного виконавця 04.08.2011 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-2500, виданого 26.07.2011 Харківським районним судом Харківської області.

Зазначене рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.06.2010 було виконане позивачем у повному обсязі ще 20.09.2012, про що свідчить квитанція №ПН965 від 20.09.2012 про сплату на розрахунковий рахунок ВДВС Харківського РУЮ Харківської області ОСОБА_1 боргу за рішенням суду у розмірі 67 243.49 грн., у тому числі: сума боргу - 66 709,49 грн., судовий збір - 504,33 гри., інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн. Копія даної квитанції 20.09.2012 була прийнята державною виконавчою службою Харківського району.

09 березня 2021 року позивач отримав документи, з яких йому стало відомо, що у провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває справа №635/866/21 за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 254049-сгесІ від 03.10.2008 у розмірі 544,15 доларів США, що за курсом НБУ складає 15383,12 грн., та судових витрат у розмірі 2270 грн.

З цієї позовної заяви ОСОБА_1 дізнався про наявність виконавчого напису про стягнення з нього боргу, а саме, що відповідно до виконавчого напису №309744 від 23.08.2017 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 23983,43 доларів США, що еквівалентно 630872,30 грн. станом на 24.05.2017 за тим самим кредитним договором.

Вважаю, що виконавчий напис, вчинений 23.08.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий № 309744, є таким, що не підлягає виконанню. Про це свідчить квитанція № ПН965 від 20.09.2012 та постанова державного виконавця від 12.03.2021 про закінчення виконавчого провадження на підставі погашення ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 03.08.2010 перед АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.06.2010.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» вже стягнено заборгованість в розмірі 66709,49 грн. за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.06.2010. Дане рішення суду виконане 20.09.2012 року.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Для вчинення виконавчого напису необхідно здійснити перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена ця нотаріальна дія.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Необхідно з`ясувати, чи передбачена заборгованість, щодо якої потрібно вчинити виконавчий напис, в Переліку документів.

Відповідно до п. 2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Аналізуючи розділи кредитного договору не зрозуміло, яким чином було нараховано заборгованість суми кредиту у розмірі 23983,43 доларів США, що еквівалентно 630872,30 грн., та з якого часу було нараховано заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, оскільки виконавчий напис за реєстраційним номером №8303 від 23.08.2017 року не містить жодної інформації.

Таким чином, з наведеного випливає, що зазначена у виконавчому написі грошова сума кредитної заборгованості не є безспірною.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Таким чином, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання, відповідно до підпункту 2.3. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису.

Тобто, боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за тридцять днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань, однак в матеріалах справи відсутні вимога стягувача до боржника. На підставі чого суд вважає, що у зв`язку з даною обставиною позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказані вище норми закону та не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також безспірності характеру правовідносин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За викладених обставин, у приватного нотаріуса не було правових підстав для вчинення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки нотаріусом порушено процедуру його вчинення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття, зокрема пункт 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, продовжує діяти редакція від 29.11.2001 року постанови Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме п. 1 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами».

Враховуючи викладене, одержання виконавчого напису можливе лише на підставі нотаріально посвідчених угод, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення на заставне майно.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №254049-CRED від 03.10.2008 року, сторонами нотаріально посвідчено не було, а тому виконавчий напис за реєстровим номером №8303 від 23.08.2017 року було вчинено без нотаріального посвідченої угоди, всупереч нормам, передбаченим постановою Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (в редакції від 29.11.2001).

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.08.2017 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Кредитний договір №254049-CRED від 03.10.2008 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не посвідчений нотаріально.

Вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999р.

Вказані обставини свідчать про наявність спірної заборгованості, яка не була врахована приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, а тому суд вважає, що слід визнати виконавчий напис, який був вчинений 23.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 23.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. зареєстрованим в реєстрі за № 8303, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 23983,43 доларів США, що еквівалентно 630872,30 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду з вказаним позовом судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: А. Г. Потетій