Справа № 497/1902/23
Провадження № 2-о/497/68/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

розглянувши у порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Болграда, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне Управління пенсійного фонду України в Одеській області, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2023 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою та просить суд встановити факт її сумісного проживання із чоловіком ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю до його смерті за адресою: АДРЕСА_1 та її перебування на утриманні чоловіка до його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включено.

Заявник посилається на те, що вона з чоловіком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та проживали за вищезазначеною адресою, проте її чоловік був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Під час сумісного проживання, вона перебували на утриманні свого чоловіка у зв`язку з тим, що розмір її пенсії для порівняння з пенсійними виплатами її померлого чоловіка у березні 2023 року складав 4418,50 грн., що є значно менший, ніж розмір пенсії, яку отримував за життя її чоловік, яка складала у лютому 2023 року більше 7500 грн., у березні 2023 року більше 8500 грн. Тобто розмір грошового забезпечення її померлого чоловіка в кілька разів перевищував розмір її пенсії, тому допомога від чоловіка була основним постійним джерелом засобів для її існування, що свідчить про те, що вона перебувала на утриманні померлого чоловіка. Після смерті чоловіка вона звернулася до управління пенсійного фонду для призначення пенсії в разі втрати годувальника, але 22 травня 2023 року їй було відмовлено у зв`язку з реєстрацією із померлим за різними адресами та відсутності документу про перебування на утриманні померлого годувальника. Вона перебувала зі ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1975 року по 17 липня 2013 року, але незважаючи на те, що їх шлюб був розірваний в органах ДРАЦС вони з чоловіком після розірвання шлюбу помирилися та фактично проживали разом однією сім`єю, а 20 липня 2021 року знову зареєстрували їх шлюб. Вони з чоловіком були зареєстровані за різними адресами, оскільки з 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 вона та її чоловік доглядали людини похилого віку ОСОБА_3 , яка для впевненості, що вони будуть її доглядати, наполягла на тому, щоб вони перейшли до неї жити та зареєструвалися в її квартирі разом з нею, що й зробив чоловік заявниці. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно з метою отримання пенсії з втрати годувальника.

Ухвалою судді від 25.08.2023 року було відкрите провадження по справі.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглядати справу у її відсутності (а.с.4 на звороті).

Представник заінтересованої особи Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області Щербина О., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 02.01.2023 року строком дії до 31.12.2023 року, в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника управління, вирішення питання щодо задоволення заяви залишив на розгляд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 25.03.2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

На день смерті ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним на день смерті ніхто не був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується довідкою адміністратора сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області № 493 від 24.04.2023 року (а.с.13).

Так, судом встановлено, що 17 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , заявником по справі, було розірвано в державному органі реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видане Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису №16 (а.с.10).

Як вбачається з домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 був прописаний в будинку з 17 листопада 1999 року, але 19.04.2013 року виписаний з нього (а.с.16-19). Також з цієї книги вбачається, що заявниця прописана в цьому будинку з 24.10.2001 року, відмітки про її виписку не має, а відповідно до паспорту громадянина України (книжка) серії НОМЕР_3 , виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_1 до цього часу прописана за цією адресою (а.с.6 на звороті), що також підтверджується довідкою адміністратора сектору з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області №965 від 17.07.2023 року (а.с.14).

Тобто судом дійсно встановлений факт реєстрації місця проживання заявника та її чоловіка на момент його смерті за різними адресами.

В подальшому, 20 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 знову зареєстрували між собою шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , яке видане 20 липня 2021 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.11) та перебували у шлюбу до його смерті.

Судом було досліджено докази, які підтверджують дохід заявниці та її чоловіка та встановлені наступні факти.

Відповідно до довідки про доходи №2380 2528 2933 6319, виданої Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізмаїльському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком в розмірі починаючи з січня 2023 року 3 815,18 грн. по червень 2023 року 4418,50 грн. (а.с.20).

Судом за клопотанням заяавника витребувано відомості, щодо пенсійних нарахувань ОСОБА_1 та ОСОБА_1 починаючи з 2020 року.

З довідки, виданої 06.09.2023 року начальником відділу опрацювання документації №2 ОСОБА_4 вбачається, що у 2020 року пенсія ОСОБА_1 становила з січня 2426,97 грн. по грудень 2681,22 грн., у 2021 році з січня 2 681,22 грн. по грудень 3 365,59 грн.,у 2022 році з січня 3 365,59 грн. по грудень 3 815,18 грн., та у березні 2023 року 4 418,50 грн. (а.с.53-54), в той час як з довідки виданої 01.09.2023 року начальником відділу з питань виплати пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_5 , у 2020 року пенсія померлого ОСОБА_1 становила з січня 4 494,00 грн. по грудень 4 494,00 грн., у 2021 році з січня 4 494,00 грн. по грудень 6 894,00 грн., у 2022 році з січня 6 894,00 грн. по грудень 7 579,16 грн., та у березні 2023 року 8 588,42 грн. (а.с.52).

Тобто судом встановлено, що пенсія ОСОБА_1 протягом 2020 року до його смерті була більша ніж у його дружини ОСОБА_1 , у двічі, тобто вона фактично знаходилася на його утриманні.

Також судом було витребувано копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_1 №64/2023, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Станєвою В.Б., відповідно до якої з заявою про прийняття спадщини на день витребування спадкової справи, звернулася тільки заявниця, дружина померлого, яка є його єдиним спадкоємцем на цей час (а.с.42-49).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Згідно роз`яснень про відмову в призначенні пенсії, наданим управлінням ПФУ Одеської області, заявниці неможливо призначити пенсію в разі втрати годувальника після смерті померлого чоловіка, оскільки неможливо встановити факт сумісного проживання та знаходження на його повному утриманні.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» видами пенсійних виплат є: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 цього Закону передбачено право вибору пенсійних виплат особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

У статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» зазначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Щодо перебування особи на утриманні Верховний Суд підкреслив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Також ВС зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у матеріалах справи, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv.the Republic of Moldova and Russia", "IlacuandOthers v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

А тому, суд, вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перебування заявниці на утриманні чоловіка ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, оскільки встановлення факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт сумісного проживання та перебування ОСОБА_1 , на утримані свого чоловіка, ОСОБА_1 , на час його смерті.

Керуючись ст. ст. 12,81,82, 259, 263-265,315, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне Управління пенсійного фонду України в Одеській області, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні- задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 разом із чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю до його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца