Номер провадження: 22-ц/813/5985/23
Справа № 501/526/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в апеляційному провадженні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Чорноморської міської ради одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та припинення права власності, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Чорноморської міської ради одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та припинення права власності відмовлено .

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась через суд першої інстанції до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

26 вересня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2021, номер запису про право власності: 40360885.

В обґрунтування даної заяви, ОСОБА_1 посилається на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 14.09.2023 року залишено без змін рішення Іллічівського міського суду від 04.09.2019 року у справі №501/1597/17, яким за позовом виконавчого комітету Чорноморської міської ради визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та неповнолітніх дітей останніх: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з підстав вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту в жовтні 1990 року та їх відсутності на спірній житловій площу з тих пір без поважних причин. Також позивачка по даній справі зазначала, що ОСОБА_2 особисто бачила, що ОСОБА_3 декілька днів тому появлявся біля спірної квартири, демонструючи її ззовні невідомій особі.

Після закінчення судового засідання 14.09.2023 року ОСОБА_3 представнику ОСОБА_11 - адвокату Котику Ф.І. повідомив, що вже продав спірну квартиру, а відтак рішення апеляційного суду для нього вже не має значення.

Вищевказані обставини в сукупності з обставинами, що зазначені в позові ( намагання приватизувати квартиру після рішення Іллічівського міського суду від 04.09.2019 року у справі №501/1597/17, надання органу приватизації недійсного технічного паспорту на квартиру), свідчать про велику ймовірність реально або ж удавано здійснити відчуження квартири АДРЕСА_1 , що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивачки.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р., №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 вересня 2019 року справа №501/1597/17, залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.09.2023, позовні вимоги виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які виступають в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , третя особа служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення задоволено.

Суд визнав ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 .

В задоволені позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які виступають в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_2 не надала, обґрунтованих належним чином, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 має намір на здійснення будь яких дій зі спріним майном.

Суд апеляційної інстанції враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Серед передбачених частиною 1 ст. 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів позивачем не надано.

Обраний спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном.

Таким чином, оскільки заява про забезпечення позову та її додатки не містять переконливих доказів, з яких можна зробити безспірний висновок про те, що відповідач під час розгляду справи в суді має намір відчужити майно на яке позивач просить накласти арешт, тому заява про забезпечення позову не містить належного переконливого обґрунтування про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому підстави для забезпечення зазначеного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ч. 1 п. 6, 365 ч. 1 п. 7 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в апеляційному провадженні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Чорноморської міської ради одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко