Справа № 550/1045/23
Провадження № 2/550/234/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання Томас Ю.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти у розмірі 43711,38 грн. та судові витрати по сплаті судового збору і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що 30.12.2006 року він дав у борг ОСОБА_2 суму розміром 60000 грн., що підтверджується розпискою, згідно якої відповідачка мала повернути борг до 31.12.2007 року. У 2008 році він звернувся до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики у розмірі 60000 грн., у зв`язку з тим, що протягом трьох місяців він неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути борг, однак борг не було повернуто. ОСОБА_2 позов визнала і не заперечувала сплачувати суму боргу в розмірі 60000 грн. та пояснила, що вона була не в змозі повернути борг до 31.12.2007 року у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року у справі №2-221/2008 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та стягнуто суму позики у розмірі 60000 грн. на підставі вказаного рішення суду 05.05.2008 року було відкрите виконавче провадження №7295781 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 60000 грн., витрати по справі у розмірі 600 грн. та витрати на ІТЗ 30 грн, а всього 60630 грн. з накладенням арешту на майно боржника ОСОБА_2 15.05.2008 року на підставі клопотання ВДВС Валківського РУЮ Харківської області про зміну способу виконання рішення суду Валківським районним судом Харківської області винесено ухвалу щодо зміни способу виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 31.03.2008 року шляхом передачі земельної ділянки (паю) з кадастровим номером :03:000:0307, яка належить на праві власності ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP №068075, виданого 27.08.2002 року Олександрівською сільською радою Валківського району Харківської області площею 5,66 га та вартістю у 64090 грн. 96 коп. 30.05.2008 року було закінчено виконавче провадження №7295781 у зв`язку із погашенням боргу ОСОБА_2 шляхом передачі земельної ділянки. Через 12 років, 09.11.2020 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір міни №1582, на підставі якого ОСОБА_1 передав своєму братові ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0307. У 2021 році ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Валківського району Харківської області від 15.05.2008 року до Харківського апеляційного суду, вказуючи, що суд першої інстанції незаконно позбавив її права власності на земельну ділянку. Постановою Харківського апеляційного суду від 16.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено. Під час державної реєстрації земельної ділянки позивачу стало відомо, що відповідач з 05.09.2017 року є орендодавцем відчужуваної земельної ділянки на підставі договору оренди землі, згідно якого орендарем земельної ділянки є ФГ «ВЕЛЕС-В» в особі голови Василенка О.М. строком дії на 10 років. 23.10.2017 року ОСОБА_4 був зареєстрований договір оренди між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ФГ «ВЕЛЕС-В» на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 37769059 від 26.10.2017 року. Таким чином, ОСОБА_2 безпідставно набула грошові кошти орендну плату, яка складала 3% від нормативної грошової оцінки від земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0307, яка належала позивачу та становила 6173,34 грн. на рік, адже ОСОБА_2 з 2017 року здавала в оренду земельну ділянку, яка належала ОСОБА_1 з моменту винесення рішення Валківського районного суду Харківської області від 15.05.2008 року по 09.11.2020 року, а тому позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди у період з 2017 року по 2020 рік з урахуванням того, що ОСОБА_2 отримувала доходи від здачі земельної ділянки в оренду, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 6173,34 грн. на рік та становить 24693,36 грн., інфляційні витрати та 3% річних складають 15706,90 грн. та штрафні санкції 3311,12 грн., а всього загальна сума боргу складає 43711,38 грн.

Ухвалою судді від 14.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

23.10.2023 року ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Приліпко І.Л. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та витребування доказів було відмовлено.

Відповідач у встановлений ухвалою суду строк, відзиву на позов або інших клопотань суду не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, приходить до наступного висновку.

За вимогами ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження N 12-182гс18) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як на підставу задоволення своїх вимог, Позивач посилається на те, що Відповідачем безпідставно набуто грошові кошти, а саме орендна плата, яка складала 3% від нормативної грошової оцінки від земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0307, яка належала позивачу та становила 6173,34 грн. на рік, адже ОСОБА_2 з 2017 року по 2020 рік здавала в оренду вказану земельну ділянку без достатньої правової підстави у зв`язку з тим, що жодних договорів та інших правочинів між сторонами не укладалось.

Проте, зазначені обставини суд оцінює критично, з огляду на те, що жодних доказів щодо підтвердження отримання відповідачем орендної плати за період з 2017 року по 2020 рік, в сумі 6173,34 грн. на рік, а всього 24693,36 грн. (6173,34х4), матеріали справи не містять.

Зазначення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.12) про наявність зареєстрованого договору оренди землі із визначенням орендної плати, що складає 3% від нормативно грошових оцінки земельної ділянки, що становить 6173,34грн. на рік жодним чином не доводить отримання орендодавцем ОСОБА_2 вказаних коштів за певний період.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки вимога щодо стягнення процентів за користування коштами є похідною від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт невідомий.

Суддя Д.Є. Хоменко