ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 613/1267/23

провадження № 22-ц/818/1933/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , та апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року, постановлену суддею Уваровою Ю.В., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Одночасно із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 із забороною вчинення дій, направлених на відчуження транспортного засобу.

В обґрунтування заяви зазначала, що вказаний транспортний засіб придбано в період шлюбу між позивачем та відповідачем за спільні кошти, однак право власності зареєстровано за відповідачем, який має намір продати автомобіль. Крім того зазначає, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, крім того забезпечення позову гарантуватиме реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження автомобіля Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_2 не є власником автомобіля, на який накладено заборону відчуження. Вказує, що на підставі договору купівлі-продажу № 5142/2023/3992513 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 автомобіль Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 . Вказує, що на дату подання апеляційної скарги право власності на спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 .

Також з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції звернувся ОСОБА_4 , та зазначив, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, оскільки власником автомобіля щодо якого встановлено заборону відчуження є не ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви суд першої інстанції виходив з того, що є достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відчуження зазначеного у заяві про забезпечення позову транспортного засобу, власником якого є відповідач ОСОБА_2 , може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в якому, поміж іншого, просила суд визнати автомобіль Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю.

Із змісту позовної заяви вбачається, що з 17 листопада 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованою шлюбі. Вказаний транспортний засіб було придбано у період шлюбу між сторонами за спільні кошти подружжя. Оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного сумісного майна (зазначеного транспортного засобу, тому позивач має намір його поділити в судовому порядку.

Таким чином, предметом розгляду у справі є вимоги майнового характеру, щодо поділу вищевказаного майна подружжя спірного транспортного засобу.

Заява обґрунтована тим, що існує загроза відчуження відповідачем вказаного майна з метою ухилення від сплати їй компенсаціїї грошових коштів, що ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 11 серпня 2023 року власником транспортного засобу Lexus RX 300, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 є ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного транспортного засобу, власником якого, на час постановлення оскаржуваної ухвали був відповідач ОСОБА_2 , є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами є цілком обґрунтовані.

Посилання апелянтів на те, що спірний транспортний засіб наразі належить ОСОБА_4 , а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню колегією суддів не приймаються.

Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу 5142/2023/3992513/ транспортного засобу, вказаний транспортний засіб було відчужено відповідачем на користь ОСОБА_4 15 серпня 2023 року, тобто вже після постановлення оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 лютого 2022 року в справі № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21).

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Богодухівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова