КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3888/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

установив:

У грудні 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 лютого 2021 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО» №030409/4605/0000128, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 .

09 березня 2021 року у м. Києві на вул. Ю. Поправки, буд. 19, на автостоянці відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 та «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1

09 березня 2021 року учасниками пригоди було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) та окремо 09 березня 2021 року ОСОБА_2 повідомлено ПрАТ «СК «Уніка», котрим була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, згідно договору КАСКО №030409/4605/0000128, про подію з ознаками страхового випадку.

Після настання страхового випадку, водій пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію з ознаками страхового випадку від 10 березня 2021 року №00411648.

Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Ford Focus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 10 березня 2021 року було проведено огляд транспортного засобу (дефектна відомість), про що складено Акт.

Відповідно до Рахунку ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» від 10 березня 2021 року №03169 вартість відновлювального ремонту «Ford Focus», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 32718,94 грн.

Як вбачається зі страхового акту від 07 квітня 2021 року №00411648, виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору, страховиком - ПрАТ «СК «Уніка», прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 26718,94 грн (з вирахуванням франшизи, що становить 6000 грн), шляхом безготівкового перерахування на рахунок ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» в сумі 22555,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 08 квітня 2021 року №212923 та в рахунок погашення не сплаченої частини страхового платежу в сумі 4163 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 08 квітня 2021 року №021455.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, в порядку статті 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, ПрАТ «СК «Уніка» набуло права зворотної вимоги до відповідача, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Просило суд, стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 26718,94 грн.та покласти на відповідача відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» грошові кошти у розмірі 26718,94 грн та судовий збір в сумі 2270 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ПрАТ «СК «УНІКА» було сплачено згідно умов договору №030409/4605/0000128 від 03 лютого 2021 року на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування, у зв?язку з чим, ПрАТ «СК «УНІКА» звернулася з відповідною вимогою в порядку суброгації до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», однак позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв?язку з тим, що згідно відомостей наявних у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», цивільно-правова відповідальність водія автомобілю марки «Нісан» д.н. НОМЕР_3 на момент ДТП застрахована не була, оскільки, за їх версією ДТП сталося о 15 год. 30 хв., а час дії полісу №203090574 починається 09 березня 2021 року з 19 год 30 хв.

ПрАТ «СК «Уніка» взагалі зазначає, що ДТП відбулося о 16 год. 00 хв., а потерпілий водій нібито повідомив о 17 год. 49 хв. по телефону ПрАТ «СК «Уніка».

Однак, жодних записів телефонних розмов, які б доводили зазначені обставини не долучені до матеріалів справи.

Суд першої інстанції взяв до уваги заяву ОСОБА_2 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО, що подія відбулась 09 березня 2021 року о 16 годині 00 хвилин.

Однак дані твердження не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки з Європротоколу тільки можна встановити час, місце і дату ДТП, який складений двома учасниками пригоди, і відповідно до даного доказу дата та час ДТП є 09 березня 2023 року о 19 год 40 хв.

Так, як ПрАТ «СК «Уніка» визнало дану подію страховим випадком, тобто визнало Європротокол, то єдиним належним доказом у справі, який підтверджує фактичний час настання події є Європротокол.

На момент ДТП поліс ОСОБА_1 вже був дійсним і його автомобіль був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №203090574, оскільки його дія розпочиналась о 19 год 30 хв, а ДТП сталося о 19 год 40 хв.

Той факт, що ДТП сталось за 10 хвилин від початку дії полісу не звільняє страхову компанію від своїх договірних зобов`язань.

Враховуючи, що Європротокол складений учасниками ДТП не оскаржується, його визнало ПрАТ «СК «Уніка» та на підставі нього сплатило страхове відшкодування, то поліс обов`язкового страхування №203090574 від 09 березня 2021 року є дійсним.

Це свідчить, що ПрАТ «СК «Уніка» визнало, що ДТП сталось саме о 19 год 40 хв, у зв`язку з чим, стягнення з ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди та судового збору є безпідставним, необґрунтованим та незаконним.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Якщо б страховик (позивач) вважав би час ДТП неправильним, то на підставі умов Договору добровільного страхування він повинен був відмовити у виплаті страхового відшкодування у зв?язку із наданням недостовірних даних.

А так як, ПрАт «СК «Уніка» визнала дану подію (на підставі Європротоколу) страховим випадком і на підставі цього здійснили страхову виплату говорить про те, що поліс був діючий.

При цьому, той факт, що ПрАТ «СК «Уніка» звернулась з регресом (суброгацією) до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» підтверджує те, що вони визнали час ДТП о 19 год. 40 хв. та чинність полісу, але, так як їм було відмовлено у виплаті, вони почали зазначати, що поліс був недійсним на момент ДТП, що суперечить їх діям, а саме страховій виплаті.

Оскільки поліс №203090574 як правочин не укладений у спосіб, що прямо суперечить законодавству України, не визнаний недійсний у судовому порядку, а також його недійсність не випливає із закону, у ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП був діючий поліс у зв?язку із чим рішення суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованим.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», то обов?язок такого відшкодування покладається саме на страхову компанію.

Просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від ПрАт «СК «Уніка» надійшов відзив, обґрунтований тим, що як вбачається з телефонної розмови страхувальника ПрАТ «СК «Уніка», в день дорожньо-транспортної пригоди 09 березня 2021 року, Європротокол складено взагалі-то не було, чим порушено умови ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В ПрАТ «СК «Уніка» було надано два повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду один з яких від 10 березня 2021 року не було враховано ПрАТ «СК «Уніка».

ОСОБА_2 повідомив, що в момент приїзду поліції, 09 березня 2021 року, ОСОБА_1 пред?явив поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів і домовились з ОСОБА_2 про складання Європротоколу.

Як з?ясувалось пізніше, ОСОБА_1 ввів в оману власників пошкодженого транспортного засобу, працівників поліції та страхові компанії.

Після скоєння ДТП на стоянці, ОСОБА_1 не дочекавшись власників пошкодженого автомобіля, покинув її територію і повернувся на місце ДТП по спливу тривалого часу (що не мав права робити, не дочекавшись власників або працівників поліції).

У разі здійснення ним дій згідно діючого законодавства були б відсутні будь-які питання з?ясування обставин справи.

Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

На вказаний відзив ОСОБА_1 надав відповідь.

Зазначив, що позивач безпідставно та необґрунтовано звинувачує відповідача в тому, що він нібито ввів в оману власників пошкодженого транспортного засобу, працівників поліції та страхові компанії.

Однак, жодних належних та допустимих доказів позивачем надано до матеріалів справи не було.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач спирається на покази працівників контакт-центру, однак жодних записів розмови, які б могли підтвердити доводи позивача, до відзиву додано не було.

При цьому, відповідач не вводив ні кого в оману, оскільки Європротокол складається виключно за участі двох осіб.

Якби Європротокол складався в одноособовому порядку, можна було б ще припустити якісь недоліки, але він складений за підписом самого страхувальника позивача, який погодив дату, час та місце пригоди.

А всі твердження про якісь там розмови є лише припущеннями позивача.

Просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 03 лютого 2021 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО» №030409/4605/0000128, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Строк дії договору з 07 лютого 2021 року по 06 лютого

2022 року.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що автомобіль марки «Ford Focus», 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_2

09 березня 2021 року у м. Києві на вул. Ю. Поправки, буд. 19, на автостоянці відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , та «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

09 березня 2021 року учасниками пригоди було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «Уніка» згідно договору КАСКО №030409/4605/0000128.

10 березня 2021 року потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до страховика ПрАТ «СК «Уніка» з заявою №00411648 про подію з ознаками страхового випадку відповідно до договору КАСКО №030409/4605/0000128.

10 березня 2021 року спеціалістом ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» Тимчуком В.В. складено акт огляду транспортного засобу, який підписаний потерпілою особою.

Відповідно до Рахунку ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» від 10 березня 2021 року №03169 вартість відновлювального ремонту «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 32718,94 грн.

Як вбачається зі страхового акту від 07 квітня 2021 року №00411648, виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору, страховиком - ПрАТ «СК «Уніка», прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 26718,94 грн (з вирахуванням франшизи, що становить 6000 грн), шляхом безготівкового перерахування на рахунок ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» в сумі 22555,94 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 08 квітня 2021 року №212923 та в рахунок погашення не сплаченої частини страхового платежу в сумі 4163 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 08 квітня 2021 року №021455.

Відповідно до інформації з сайту Моторне (транспортне) страхове бюро України автомобіль «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», а тому ПрАТ «СК «Уніка» звернулось до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» 19 квітня 2021 року із Заявою №29844 на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до листа ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» від 18 червня 2021 року №51-4591 на момент ДТП, яка сталась 09 березня 2021 року о 15:30 год. поліс №203090574 не діяв, оскільки фактично дія цього Полісу розпочалася о 19:30 год. 09 березня 2021 року, відтак відшкодовувати завдані збитки має винуватець ДТП.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 175 ЦПК України, з метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 24 вересня 2021 року було направлено Досудову вимогу

№29844 (Вих. № 2691/1- 2), однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в досудовому порядку проведено не було.

Як вбачається з відповіді на Досудову вимогу ПрАТ «СК «Уніка», відповідач повідомляє, що дорожньо-транспортна пригода сталася 09 березня 2021 року о 19 год. 40 хв. і його автомобіль був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» згідно полісу №203090574, а час дії полісу починається з 19 год. 30 хв., тому з вимогою про відшкодування збитків слід звертатись до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_1 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, ПрАТ «СК «Уніка» правомірно пред`явило вимоги до ОСОБА_1 , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 березня 2021 року, про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування, пов`язаної з виплатою потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 26718,94 грн, внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , який є об`єктом страхування.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика, а у випадках, передбачених цим Законом, - Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічний висновок викладено у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Тому під час розгляду справи не слід ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється статтею 1191 ЦК України та статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування».

Суброгація (від лат. «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика.

Страховик виступає замість потерпілого.

Водночас регресом (з лат. «regressus» - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду.

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах).

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідачагрошових коштів у розмірі 26718,94 грн.

Доводи апелянта про те, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», то обов?язок такого відшкодування покладається саме на страхову компанію не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем було укладеного договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів після того як сталася ДТП, про яку було повідомлено ПрАТ «СК «Уніка».

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керував апелянт не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба