Справа № 498/424/23
Провадження № 2/517/100/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 рокусмт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гончар І.В., при секретарі Заболотній Л.В., за участі: позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - адвоката Язан О.О., представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Чернецького В.А.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною боргової розписки, В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою та ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсною боргової розписки.

В обгрунтування своїх позовним вимог за первісним позовом ОСОБА_1 зазначає, що 08.08.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошову позику у розмірі 39 200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) доларів США, що шляхом перерахунку валютного еквівалента за офіційним курсом гривні, згідно даних НБУ (на дату подання позову) становить 1 499 400 (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч чотириста) грн. зі строком повернення позики - 10.08.2020 року. Позика була надана для особистих потреб відповідача. Укладення договору позики підтверджується розпискою наданою ОСОБА_2 від 08.08.2019 року. При написанні розписки та передані коштів був присутній їхній спільний знайомий ОСОБА_3 10.08.2020 року відповідач грошові кошти взяті у нього в позику не повернув, а на всі його нагадування та прохання повернути кошти обіцяв виконати свої зобов`язання та повернути борг найближчим часом. Останнім часом відповідач припинив відповідати на його дзвінки, позику не повернув. 15.12.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із письмовою вимогою про повернення грошових коштів, взятих в борг, яку направив на його адресу рекомендованим листом через АТ «Укрпошта». Відповідно до трекінгу поштового відправлення вказаний лист із вимогою відповідач отримав особисто 20.12.2022 року, однак жодної відповіді на вимогу йому не надав, та кошти не повернув. ОСОБА_2 зобов`язання по Договору позики належним чином не виконав, позика станом на дату звернення до суду - не повернута. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідач крім обов`язку сплатити суму позики, також зобов`язаний сплатити 3% річних, розмір яких складає 117 644,15 грн. та інфлянційні витрати в сумі 695 547,58 грн.. Таким чином, загальна сума заборгованості складає 2 312 591,73 грн..

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він зареєстрував ФОП « ОСОБА_2 » 14.11.2016 року та почав здійснювати підприємницьку діяльність - займатися вирощуванням зернових культур. У 2018 році йому порадили працювати з ОСОБА_1 , який є представником ТОВ «Українська аграрно-хімічна компанія», яка займається оптовою торгівлею хімічними продуктами, продажем насіння, добрив та агрохімії. Також, йому стало відомо, що відповідач за зустрічним позовом, теж самостійно займається підприємницькою діяльністю з 12 лютого 2004 року, в нього зареєстрований ФОП " ОСОБА_1 ", що спеціалізується в торгівлі іншими товарами. Зазвичай розрахунок за придбання насіння, добрив та агрохімії в ТОВ «Українська аграрно-хімічної компанії» та ТОВ «Аграрно-хімічна компанія» позивачем за зустрічним позовом, здійснювався через видаткові накладні, а левова частина коштів передавалася ОСОБА_2 готівкою ОСОБА_1 , так як на той час, між ними були досить гарні робочі відносини, усні домовленості, які виконувалися, поради по роботі в агросфері, привітання зі святами. Але у 2019 році все змінилося, оскільки рік був неврожайним, позивач за зустрічним позовом не зміг розрахуватися за надані йому в борг, добрива, агрохімію та насіння соняшника. ОСОБА_1 , почав вимагати від ОСОБА_2 повернення коштів за надані добрива, агрохімію та насіння соняшника. Через деякий час ОСОБА_2 , реалізувавши незначну частину соняшнику передав ОСОБА_1 , грошові кошти в еквіваленті 21 000 (двадцять однієї тисячі) доларів США, але цього було замало. В серпні місяці 2019 року ОСОБА_1 , почав вимагати від ОСОБА_2 сплатити йому всю суму, що залишилась, або написати розписку про отримання від нього, в борг грошові кошти в еквіваленті 39 200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) доларів США. Розуміючи своє складне становище, ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 , взяти в суборенду земельні паї, якими він користувався, на підставі договорів оренди земельних ділянок, а також сільськогосподарську техніку, яка перебувала на той час у його власності. Дана пропозиція не зацікавила ОСОБА_1 , він надав зразок розписки, і допомагав її написати, яку позивач за зустрічним позовом, написав власноруч та поставивши під нею свій підпис. При цьому відповідач за зустрічним позовом не витримав і власноруч дописав в даній розписці слово «паспорт». Фактично грошові кошти по цій розписці позивач за зустрічним позовом, не отримував. Важає, що відповідач за зустрічним позовом, не надав належних та допустимих доказів того, що йому, на дату складання розписки, належало на праві особистої власності 39 200 доларів США, які б він міг дозволити собі позичити. Вважає, що як видно із системного аналізу вказаної розписки відповідач за зустрічним позовом, як позикодавець, кошти у розмірі 39 200 доларів США йому, як позичальнику, не передавав, а отже доказів того, що договір позики між сторонами було укладено, вказана розписка не доводить. Звертає увагу на ті обставини, що розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Також вважають, що надана відповідачем за зустрічним позовом розписка, не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки з її змісту відсутня фіксація передачі грошових коштів саме від відповідача за зустрічним позовом, оскільки у тексті розписки відсутні будь-які ідентифікуючі його особу дані. Та вважає, що відповідачем за зустрічним позовом не доведено, що саме він передавав зазначені у позові кошти позивачу за зустрічним позовом. Позивач за зустрічним позовом, його представник адвокат Чернецький В.А., приходять до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу по розписці, так як не встановлено наявність між сторонами правовідносин за договором позики, дійсність та достовірність договору позики спростована, факт отримання грошей не підтверджений належними доказами у справі і проявляється правова природа правовідносин між сторонами, які виникли внаслідок підприємницької діяльності сторін по по справі.

Від сторін надійшли відзиви на позовну заяву та відповіді на відзиви. В судовому засідані позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом та його представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а щодо вимог зустрічної позовної заяви вважають, що її слід повернути заявнику, дані факти описуються в заяві щодо зустрічного позову та у відповіді на відзив. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та його представник в судовому засідані первісний позов не визнають та просять суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, посилаючись на те що ОСОБА_2 ніякх грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував.

Розглянувши матеріали справи та обґрунтування підстав первісного і зустрічного позовів, вислухавши сторони та дослідивши в судовому засіданні докази у справі, судом встановлено наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.1,6 ст.81 ЦПК).

За наявними в матеріалах справи доказами встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії розписки від 08.08.2019 року, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 39 200 доларів США.

В судовому засідані ОСОБА_1 пояснив, що з 2018 року він, як представник ТОВ "Українська аграрно-хімічна компанія" і ТОВ "Агро-хімічна компанія" співпрацював з ОСОБА_2 , як з ФОП " ОСОБА_2 " щодо оптової торгівлі хімічної продукції, продажем насіння, добрив, агрохімії та інше. За час їхньої співпраці у них склалися довірительні відносини, у зв`язку із чим в літку 2019 року ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 39 200 доларів США. Він погодився та в присутності свого знайомого ОСОБА_3 08.08.2019 року передав ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 39 200 доларів США на власні потреби, щоб він розплатився за добрива та насіння соняшнику, а він в свою чергу на підтвердження факту отримання коштів написав боргову розписку, в якій зобов`язувався повернути борг 10.08.2020 року. Також стверджує, що ОСОБА_2 власноручно написав розписку і поставив у ній свій підпис.

В судовому засідані свідок ОСОБА_3 пояснив, що дійсно він був присутній, коли 08.08.2019 року ОСОБА_1 передавав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 39 200 доларів США та ОСОБА_2 власноручно писав розписку. Більше нічого з даного приводу пояснити не може.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засідані був допитаний, як свідок і суду пояснив, що ніяких грошових коштів в сумі 39 200 доларів США від ОСОБА_1 він не отримував. Пояснив, що під час здійснення підприємницької діяльності між ним та ОСОБА_1 у нього виникла заборгованість за поставлені ОСОБА_1 в борг добрива, агрохімію та насіння соняшника, але частину боргу він виплатив готівкою особисто ОСОБА_1 .. Коли до нього приїхав ОСОБА_1 , то почав йому погрожувати, що якщо він не віддасть борг, то переїде він жити до нього додому. Він злякався, його почало трусити та на вимогу ОСОБА_1 написав розписку про отримання нібито в борг грошових коштів у розмірі 39 000 доларів США, а фактично він їх не отримував. Він не розумів, що пише. Також сказав, що власноручно писав розписку, текст якої диктував ОСОБА_1 , але слово "паспорт" було написано не ним, а ОСОБА_1 ..

Текст розписки, яка датована 08.08.2019 р. містить однозначні відомості про те, що ОСОБА_2 позичає, тобто бере у позику із зобов`язанням повернення, а не отримує на іншій підставі гроші у ОСОБА_1 у визначеній сумі. Факт складання розписки від 08.08.2019 року і отримання коштів ОСОБА_2 підтверджується, однак останій доводив факт отримання коштів у межах правовідносин сторін, щодо спільної діяльності.

Розписка підписана власноручно ОСОБА_2 , чим останій підтвердив факт отримання грошових коштів від позивача.

Посилання ОСОБА_2 на те, що розписку він написав, тому що був у нього борг за насіння соняшника яке він брав у ТОВ "Агро-хімічна компанія" не підтверджуються, так як у нього договір поставки був з ТОВ "Агро-хімічна компанія", а боргова розписка надана на повернення коштів особисто позичених у ОСОБА_1 ..

15 грудня 2022 року позивач звернувся із письмовою вимогою про повернення грошових коштів взятих в борг, надісланою рекомендованим листом через АТ «Укрпошта». Відповідно до трекінгу поштового відправлення вказаний лист із вимогою відповідач отримав особисто 20.12.2022 року, однак жодної відповіді на вимогу йому не надав, та кошти не повернув. Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити, зокрема, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов язанням їх повернення. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 08.08.2019 року і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики.

Відповідно до вимог ст.ст. 192, 533 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України, що, відповідно, визначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року.

Як вбачається з розписки, датованою 08.08.2019 р., розмір позики, яка підлягала поверненню боржником, визначався у іноземній валюті - долар США. Станом на 22 березня 2023 року (день звернення до суду) 1 долар США становив 38.25 грн., а тому сума боргу в розмірі 39 200 доларів США, яка підлягає стягненню в порядку виконання договору позики, становить 1 499 400 гривень.

Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 цього Кодексу). Статтями 610-612 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд зазначає, що проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Отже, відповідач за первісним позовом на суму основного боргу в розмірі 1 499 400 грн. за прострочення повернення коштів із 10.08.2020 року повинен сплатити суму інфляційних втрат в сумі 695 547,58 грн..

Також, відповідач за первісним позовом крім сплатити суму позики, інфляційних втрат також зобов`язаний сплатити 3% річних в сумі 117 644,15 грн. згідно розрахунку. Щодо пояснень в судовому засідані ОСОБА_2 , що він ніяких коштів не отримував, та розписку написав під тиском ОСОБА_1 , суд не може брати до уваги ці пояснення, так як ніяких доказів не надано.

Оскільки в розписці стоїть підпис ОСОБА_2 і він не заперечує, що власноручно писав її та ставив свій підпис і зазначено що кошти були передані, то відповідно договір позики був укладений і визнати його неукладеним підстав не має, тому в позовній вимозі зустрічного позову слід відмовити.

Дослідивши докази, вислухавши сторони суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню в повному обсязі, а в зустрічному позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню підлягає судовий збір. Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 77, 141 ЦПК України, ст.ст. 192, 205, 526, 530, 533, 598, 599, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позиким у розмірі 2 312 591,73 (два мільйони триста дванадцять тисяч дев`яносто одну) гривню 73 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

В задоволені позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсною боргової розписки відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 23 жовтня 2023 року.

Суддя: І.В. Гончар