Провадження: 2/484/1165/23
Справа: 484/3941/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Закревського В.І.

секретар судового засідання - Фартушняк Ю.М.,

за участі представника позивача - адвоката Сотської С.О.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - адвоката Дорова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, набутого за час шлюбу, посилаючись на те, що з 25.04.1987 року він перебував у шлюбних відносинах з відповідачкою, а 26.12.2008 року рішенням суду їх шлюб було розірвано.

За час спільного проживання подружжям було придбано за спільні кошти трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Власником майна у свідоцтві про право власності на квартиру було вказано відповідачку.

На теперішній час сторони розірвали шлюб, однак угоди про добровільний поділ майна не досягнуто, у зв`язку з чим позивач просить поділити спільне майно подружжя в рівних частинах та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної трикімнатної квартири. Після розлучення дружина користується сумісно нажитим майном одноособово, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, визначено строки на подачу відзиву, відповіді на відзив.

13.09.2023 року на адресу суду від представника відповідачки надішов відзив, за яким представник відповідачки просив застосувати до позовних вимог про поділ майна, заявлених після розірвання шлюбу, строк позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України та у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позивач там не проживає, майнової участі в придбанні квартири та її утриманні не приймав.

Ухвалою суду від 13.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник позивача адвокат Сотська С.О. заперечила проти застосування строку позовної давності відповідно ч. 2 ст. 72 СК України, пояснила суду, що згідно вказаної частини статті до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, дійсно застосовується позовна давність у три роки. Однак, позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач дізнався про позбавлення права на володіння спільним майном подружжя лише після відкриття провадження у справі 484/1529/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме з 28.03.2023 року, тому строк позовної давності до даних правовідносин може бути застосовано лише у 2026 році. Враховуючи, що після розлучення дружина користується сумісно нажитим майном одноособово, обмежуючи доступ позивача до спільного майна, тому позивач має право на 1/2 частину трикімнатної квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Керуючись ст.ст. 57,60, 69, 70 СК України, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Доров А.А. в судовому засіданні вказували, що розірвання шлюбу відбулося у 2008 році, позивач повинен був знати про строки позовної давності для поділу майна подружжя, однак позову так і не пред`явив. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то підтримали обгрунтування викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 25.04.1987р. по 26.12.2008р, перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2008 року. Від шлюбних стосунків сторони мають двох повнолітніх синів, 1988 та 1989 р.р. народження.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2008р. шлюб між сторонами розірвано, про що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за №104 від 23.11.2011 року. Після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_4 ".

В період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами придбано за спільні кошти кооперативну трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та дійсно належить гр. ОСОБА_5 на праві власності, що посвідчується свідоцтвом на право власності на квартиру від 28.03.1995 року, зареєстрованого Первомайським міжміським бюро технічної інвентаризації та записана у реєстрову книгу №59 стр. 93 за реєстровим №13142 від 28.03.1995 року.

Після розірвання шлюбу, у позивача виникла необхідність у поділу спільно набутого майна.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Представник позивача підтвердила в судовому засіданні, що знаходячись в зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти придбано кооперативну трикімнатну квартиру.

Відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що знаходячись в зареєстрованому шлюбі сторонами придбано кооперативну трикімнатну квартиру, однак за її власні кошти та кошти її батьків, що підтверджується квитанціями ЖССК "Украина" від 23.09.1992р., від 02.04.1990р., від 24.11.1994р., від 21.10.1992р., від 23.09.1992р. Крім того, позивач після розірвання шлюбу залишив у свому користуванні автомобіль марки ВАЗ-21063, 1987 р.в., та гараж № НОМЕР_2 в АГК "Вознесенський".

Суд критично відноситься до наданих відповідачкою доказів, а саме до квитанцій ЖССК "Україна", оскільки вони не підтверджують внесення відповідачкою пайових внесків за придбання кооперативної трикімнатної квартири із власних коштів та коштів її батьків.

Довідки АГК "Вознесенський" від 14.08.2001р., інформації Первомайського МРЕВ ДАІ від 17.07.2001р., не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідачкою не заявлено зустрічного позову в частині поділу автомобіля та гаражу, який було ними придбано за спільні кошти в період шлюбу.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін та їх представників, в яких позивач підтримує позовні вимоги, а відповідачка заперечує проти задоволення позовних вимог, але не заперечує проти того, що трикімнатна кооперативна квартира придбана в період шлюбу, однак не за спільні кошти подружжя, а за її власні кошти та за кошти батьків, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що набуте в період шлюбу майно у виді кооперативної трикімнатної квартири дійсно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Кожний із подружжя має право на рівну частку у спільно набутому майні, а тому позивач та відповідачка мають право на визнання за ними права власності на 1/2 частину житлового будинку .

За таких обставин, позовні вимоги в частині поділу квартири є обґрунтованими, задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб.

Щодо посилань представника відповідачки про застосування трирічного строку позовної давності у справах щодо поділу майна подружжя після розірвання шлюбу, то такий строк відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України не застосовується, оскільки позивач дізнався про позбавлення права на володіння спільним майном подружжя лише на підставі ухвали про відкриття провадження від 28.03.2023 року у цивільній справі 484/1529/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 12, 81, 229, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити в повному обсязі.

Визнати право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за кожним, по 1/2 частині трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), витрати по сплаті судового збору в розмірі 3874 (три тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривні 90 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 23.10.2023 року.

СУДДЯ: