Справа № 638/7083/21
Провадження № 2/638/692/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання - Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора, про визначення частки померлого у праві спільної власності на квартиру та визнання в порядку спадкування права власності на 7/24 частини нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора, про визначення частки померлого у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила суд визначити, що частка померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29.1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становила 1/2 (одну другу) її частину, та визнати за ОСОБА_1 , 1962 року народження, право власності на 7/24 (сім двадцять четвертих) частки цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом у шлюбі з 31 січня 1962 року. За час їх шлюбу ними спільно було придбано кооперативну квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка була оформлена на батька.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. За життя ним було складено заповіт, яким він заповів своє майно на ім`я своєї дочки ОСОБА_2 . Мати позивача ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за чоловіком не зверталась, однак прийняла спадщину фактично, у порядку ч. 3 статті 1268 ЦК України, мешкаючи зі спадкодавцем за однією адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Вона заповіту не складала. Як донька померлої позивачка є спадкоємцем першої черги і звернулася до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Також спадкоємцем першої черги є сестра позивачки - ОСОБА_2 .

При написанні заяви про прийняття спадщини позивачу стало відомо, що у зв`язку з тим, спадкове майно, а саме квартира, оформлена виключно на батька, а також з тим, що після смерті батька її мати не зверталася до нотаріальної контори та не оформлювала права власності як на спадщину, так і на 50% спільно нажитого майна, тому частка позивача у спадковому майні після матері складає мізерну частину.

Позивач із вказаною ситуацією не може погодитися, та вважає її такою, що порушує її права як спадкоємиці, оскільки квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , була придбана її батьками за час шлюбу, і належала їм на праві спільної сумісної власності, а відтак оскільки 1/2 частина спадкової квартири належала ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності у майні подружжя, тому після смерті ОСОБА_4 спадкове майно складалося із 1/2 частини квартири.

Крім того, матері на момент смерті батька, матері позивачки як непрацездатній вдові померлого, підлягала незалежно від змісту заповіту, половина частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка у спадщині). Таким чином після смерті ОСОБА_4 обов`язкова доля його дружини складала 1/12 частину від всієї квартири, оскільки він мав трьох спадкоємців.

З цих підстав позивач вважає, що після смерті її матері відкрилася спадщина у розмірі 7/12 частин квартири (1/2 частка у порядку спільної сумісної власності, 1/12 - у порядку обов`язкової долі спадщини, як непрацездатної вдови спадкодавця), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які повинні, в рівних долях бути розподілені між двома спадкоємцями першої черги у порядку закону, тобто по 7/24 між позивачем та відповідачем.

Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 01 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнених позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора про визначення частки померлого у праві спільної власності на квартиру та визнання в порядку спадкування права власності на 7/24 частини нерухомого майна.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду чи про поважність причин неприбуття в судове засідання від сторони позивача не надходило. В клопотанні від 16 листопада 2022 року позивачка зазначила, що не має можливості бути присутньою на судових засіданнях, у зв`язку з чим просила проводити розгляд справи без її участі. Враховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечували з підстав того, що квартира була особистою приватною власністю батька, тому на підставі заповіту успадкована відповідачем. Щодо спадкування обов`язкової частки матері, то вважає себе єдиним спадкоємцем спадкового майна після її смерті, оскільки фактично прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено обставини про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є повнорідними сестрами, оскільки мають спільних батьків, що підтверджується наступними доказами:

-Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_1 від 26 грудня 1962 року, в якому батьком зазначено « ОСОБА_4 », а матір`ю - « ОСОБА_3 »;

-Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу №7 від 24 вересня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 26 травня 1985 року у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 »;

-Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_2 від 19 грудня 1968 року, в якому батьком зазначено « ОСОБА_4 », а матір`ю - « ОСОБА_3 »;

-Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 від 02 серпня 1991 року, відповідно до якого 02 серпня 1991 року ОСОБА_2 у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 січня 1962 року, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу №0 від 16 вересня 2020 року.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 лютого 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 13 січня 2009 року №4/3, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , форма власності - приватна, частка - 1/1 (а.с. 111).

Рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 прийнято 04 березня 2009 року, право власності зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04 березня 2009 року за №26389923, номер запису 99449 в книзі 1, що підтверджується відповідним Витягом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Однак, відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , не була спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України була особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

31 серпня 2010 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким на випадок своєї заповів належну йому на праві особистої приватної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер у віці 79 років у м. Харкові, про що 24 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис №16964 що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0 від 28 вересня 2020 року, станом на 22 грудня 2012 року ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою ОСББ «Світлячок» за вих. №047 від 27 жовтня 2020 року за вказаною адресою станом на 22 грудня 2020 року проживали: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки, ОСОБА_2 , яка постійно проживала зі спадкодавцем, не відмовилась від спадщини за заповітом, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Цивільний кодекс України не містить визначення «непрацездатна особа».

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Системний аналіз зазначених вище норм свідчить, що непрацездатною особою є особи, які досягли пенсійного віку та особи з інвалідністю.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на 22 грудня 2012 року) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Оскільки станом на 22 грудня 2012 року ОСОБА_3 досягла 74-річного віку, тобто мала статус непрацездатної вдови, тому вона успадкувала обов`язкову частку у спадщині.

Розмірі обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_3 становить 1/6 частку квартири, оскільки при спадкуванні за законом щодо майна ОСОБА_4 було би 3 спадкоємця: вдова і двоє дочок (сторони у справі), які успадкували би по 1/3 частки квартири кожна.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 , яка постійно проживала зі спадкодавцем, не відмовилась від обов`язкової частки у спадщині, тому вона прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Отже, ОСОБА_3 за життя на праві власності належала 1/6 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки в м. Харкові померла ОСОБА_3 , про що 25 липня 2020 року складено відповідний актовий запис №10855 що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №77da0780-9da3-429b-8a7f-6ae9adf9667e від 16 вересня 2020 року, ОСОБА_3 станом на 24 липня 2020 року була зареєстрована разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

16 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори 16 вересня 2020 року зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу №66420265 щодо майна померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 також звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено коло спадкоємців за законом та встановлено їх черги у праві на спадкування за законом.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцями першої черги щодо майна ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

З матеріалів спадкової справи № 66420265 від 16 вересня 2020 року (номер у нотаріуса 535/2020) встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини за законом, подавши до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини від 16 вересня 2020 року та 24 вересня 2020 року відповідно.

Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

За таких обставин, частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спадковому майні, яке складається з 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та складають по 1/12 частці для кожного спадкоємця.

Доводи позивача про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала батькам на праві спільної сумісної власності, спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами та дослідженими доказами, які свідчать про право особистої приватної власності ОСОБА_4 щодо спірної квартири.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3600,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями на суму 1000 грн від 12 травня 2021 року та 2600 грн від 26 травня 2021 року.

Оскільки позовні вимоги частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1028,57 грн.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 223, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора. про визначення частки померлого у праві спільної власності на квартиру та визнання в порядку спадкування права власності на 7/24 частини нерухомого майна - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/12 (одну дванадцяту) частки квартири загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29.1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1028,57 грн (одна тисяча двадцять вісім гривень 57 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2023 року.

Суддя І.П. Латка