Справа № 303/8746/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Монич В.О.

секретар судового засідання Добош О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та компенсацію зарпалати за вимушений прогул

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Мукачівводоканал» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та компенсацію зарпалати за вимушений прогул.

Позовні обґрунтовує тим, що наказом директора КП «Мукачівводоканал» № 131-к від 08.08.2023 року її було звільнено з посади «Диспетчер диспетчерської служби» «Мукачівводоканал» на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає таке звільнення незаконним з огляду на те, що таке було проведено з грубим порушенням законодавства України про працю. Позивач стверджує, що є інвалідом 3-ї групи і має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку виховує сама і при призначенні на посаду Диспетчер диспетчерської служби «Мукачівводоканал» доглянути її у вечірній час, нема кому, неодноразово повідомляла адміністрацію, що не в змозі робити цілодобово.

З огляду на зазначене просила суд визнати протиправним і скасувати наказ № 131-к від 08.08.2023 року, про звільнення її з роботи КП «Мукачівводоканал», поновити її на роботі згідно із вимогами чинного трудового законодавства, компенсувати з КП «Мукачівводоканал» на її користь заробітну плату в розмірі передбаченому вимогами при укладенні Строкового трудового договору від 03 лютого 2023 року, за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі, у зв`язку із судовим спором.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

05 жовтня 2023 року від представника КП «Мукачівводоканал» надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Так, у відзиві зазначено про те, що позивач вважає наказ КП «Мукачіводоканал» від 08.08.2023 року №131-к протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Представник відповідача зазначив,що відповідно до наказу № 38-К від 09.06.2021 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду диспетчера диспетчерської служби КП «Міськводоканал» Мукачівської міської ради, з 10.06.2021 року з оплатою праці згідно штатного розпису, по контракту на 2 місяці, з подальшим його продовженням. 14.07.2023 року було видано Наказ №114-к в якому Диспетчеру диспетчерської служби підприємства ОСОБА_3 було надано частину чергову відпустку на 28 календарних днів з 23.07.23 по 19.08.23 року включно, на період відпустки ОСОБА_3 диспетчерам змінюється гнучкий графік роботи, а саме вихід на чергування на кожну третю добу. З даним наказом ОСОБА_1 25.07.2023 року відмовилась

ознайомлюватись про, що було складено Акт 19.07.2023 року та Акт 25.07.2023 року про відмову від підпису з ознайомлення Наказу №114-к «Про надання чергової щорічної відпустки диспетчеру диспетчерської служби ОСОБА_3 ».

26.07.2023 року на ім`я директора підприємства позивачкою добровільно було подано заяву про звільнення за власним бажанням з 27.07.2023 року. Дану заяву було погоджено безпосередньо головним інженером підприємства, якому позивачка безпосередньо підпорядковується в своїй службі, відповідно до вимог ст. 38 КзпП України. Таким чином, враховуючи вищенаведену норму Законодавства, ОСОБА_1 (надалі- Позивач) повинна була відпрацювати два тижні, однак 07.08.2023 року інженером- інспектором з персоналу КП «Міськводоканал» ММР Світланою ЛУЦА було подано на ім`я директора підприємства службову записку в якій зазначила відсутність ОСОБА_1 на роботі та на території підприємства без поважних причин більше трьох годин в період з 28.07.2023 року по 07.08.2023 року.Отже в звищенаведеного вважають позов ОСОБА_1 безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

В п. 1 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 Верховний Суд України звертає необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. До того ж діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до наказу № 38-К від 09.06.2021 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду диспетчера диспетчерської служби КП «Міськводоканал» Мукачівської міської ради , з 10.06.2021 року з оплатою праці згідно штатного розпису, по контракту на 2 місяці, з подальшим його продовженням.(а.с.54)

Згідно наказу №114-к від 14.07.2023 року було видано диспетчеру диспетчерської служби підприємства ОСОБА_3 частину чергової відпустки на 28 календарних днів з 23.07.23 по 19.08.23 року включно, на період відпустки ОСОБА_3 диспетчерам змінюється гнучкий графік роботи, а саме вихід на чергування на кожну третю добу.

З даним наказом ОСОБА_1 25.07.2023 року відмовилась ознайомлюватись про, що було складено Акт 19.07.2023 року та Акт 25.07.2023 року про відмову від підпису з ознайомлення Наказом №114-к «Про надання чергової щорічної відпустки диспетчеру диспетчерської служби ОСОБА_3 ».(а.с 37).

Згідно Наказу від 02.01.2023 року №7/1 створено постійно діючу комісію щодо належної трудової та виробничої дисципліни на підприємстві КП «Мукачівводоканал».(а.с.40).

Відповідно до службової розписки від 07.08. 2023 року встановлено, що в період з 28.07.2023 року по 07.08.2023 року, було проведено службове розслідування відсутності на

роботі та на території підприємства диспетчера служби ОСОБА_1 (а.с.38).

Згідно пояснення яке надала позивач ОСОБА_1 в якому зазначила, що причину невиходу на роботу, а саме: не її зміною, неможливістю працювати понаднормово та у спеку у зв`язку з поганим станом здоров`я, неможливістю залишення дитини вдома самої в нічний час, так як чоловік працює у три зміни, хоча у своїй позовній заяві стверджує , що виховує дитину сама, та той факт, що вона є інвалідом 3-ї групи.

Згідно довідки виданої, голови МСЕК серія 10ААБ№ 452309 від 24.09.2012 року в якій прописано позивачу протипоказання роботи з фізичним навантаженням, переохолодженням. (а.с.52).

26.07.2023 року на ім`я директора підприємства КП «Мукачівводоканал» ОСОБА_1 добровільно було подано заяву про звільнення за власним бажанням з

27.07.2023 року дану заяву було погоджено з відпрацюванням 14 календарних днів безпосередньо головним інженером підприємства, якому позивач безпосередньо підпорядковується в своїй службі, відповідно до вимог ст. 38 КзпП України.(а.с.33).

Згідно до наказу директора КП «Мукачівводоканал» № 131-к від 08.08.2023 року позивача, було звільнено з посади Диспетчер диспетчерської служби «Мукачівводоканал» на підставі п. 4 ч. 1, ст. 40 КЗпП України. Аналогічний запис на підставі зазначеного наказу був внесений у трудову книжку ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Таким чином вбачається, що в наказі про звільнення позивача з посади диспетчера диспетчерської служби підприємства з 09.08.2023 року вказано за «прогули без поважних причин» конкретне грубе порушення трудової дисципліни передбачене пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Однак як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до КП «Мукачівводоканал» з заявою про звільнення за власним бажанням (заява від 26.07.2023 року) Відтак, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача за вказаним пунктом.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади диспетчера диспетчерської служби підприємства як на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП є незаконним.

З матеріалів справи вбачається, що, після призначення ОСОБА_1 на посаду диспетчера диспетчерської служби підприємства КП «Мукачівводоканал» у період відпусток

згідно наказу № 114-к від 14.07.2023 року, був змінений гнучкий графік роботи, а саме: вихід на чергування кожну третю добу. ОСОБА_1 від 29.07.2023 року в поданій заяві на ім`я. директора КП «Мукачівводоканал» ОСОБА_4 , в зв`язку з неможливістю виконувати свої посадові обов`язки (у зв`язку з сімейними обставинами та по стану здоров`я) просила звільнити її з займаної посади за власним бажанням з поважної причини згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У Постанові від 1 лютого 2018 року у справі № 757/25503/15-ц, провадження № 61-85св 18 Верховний Суд вказує, що за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір.

При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору назвільнення за власним бажанням без посилання на частину третюстатті 38 КЗпП України.

Упостанові від 20 червня 2018 року у справі № 161/10759/16-ц, провадження № 61-20686св18 Верховний Суд вказав, що при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

В наказі №131-к від 08.08.2023року в формулюванні причин звільнення зокрема не вказано заяву ОСОБА_1 від 29.07.2023 року поданій на ім`я директора КП «Мукачівводоканал» ОСОБА_4 .

Верховний Суд також неодноразово наголошував, що суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

На підставі зазначеного та з урахуванням подання позивачем заяви про звільнення від 29.07.2023 року та не посилання відповідача на неї в наказі, суд приходить до висновку про можливість та необхідність змінити формулювання причини звільнення та вважати ОСОБА_1 звільненою з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Відтак, оскільки суд не поновлює позивача на роботі, підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП не вбачається.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Щодо вимог про компенсацію заробітної плати в розмірі передбаченому вимогами при укладенні Строкового трудового договору за час вимушеного прогулу.

Статтею 116 КЗПП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх

сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Таким чином, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач не надала суду доказів, про неможливість працевлаштування на іншу роботу у зв`язку з звільненням її з КП «Мукачівводоканал» Наказом №131-к від 08.08.2023 року за прогули без поважних причин, передбаченого п.4 ст. 40 КЗпП України, про розмір її заробітної плати за останні місяці роботи перед звільненням, оскільки нею заявлені вимоги про компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу, що позбавляє суд можливості перевірити нарахування наведені позивачем або здійснити власний розрахунок заборгованості. Позивачем не заявлено і клопотань про витребування таких доказів у разі складнощів в їх отриманні. У матеріалах справи відсутні також будь-які докази, що ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Тому в цій частині позовні вимоги про компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ директора Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради» від 08.08.2023 року №131-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади диспетчера диспетчерської служби підприємства з 09.08.2023 року за прогули без поважних причин п.4 ст. 40 КЗпП України ».

Визнати формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за п.4, ч.1 ст.40 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству.

Змінити формулювання причини звільнення та вважати ОСОБА_1 звільненою з займаної посади за власним бажанням згідноч.3 ст. 38 КЗпП України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач : Комунальне підприємство «Міськводоканал» Мукачівської міської ради, (Код , 89600 м. Мукачево вул..Духновича Олександра,103 «В»).

Головуючий Володимир МОНИЧ