КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3412/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, -

установив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи вимоги тим, що 16 травня 2020 року близько 14 год. 15 хв. в Київській області, с. Софіївська Борщагівка, по вул. Соборна відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Skoda», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу.

Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/6172/20) від 06 липня 2020 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави.

Позивач, у встановленому законом порядку звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант», де станом на момент вчинення ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7056996, з вимогою виплатити страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати такого.

З метою визначення розміру матеріального збитку, позивач 14 серпня 2020 року звернулась до СОД ФОП ОСОБА_3 та уклала договір про проведення оцінки.

На виконання умов договору, СОД ФОП ОСОБА_3 , складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку №2777 від 20 серпня 2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 134706,45 з ПДВ (з яких 21173,74 грн. ПДВ).

Як зазначається в змісті позовної заяви, в результаті розгляду наданих позивачем до ТДВ СК «Альфа-Гарант» документів, відповідач, без узгодження ним розміру страхового відшкодування з Позивачем, 12 серпня 2020 року перерахував страхове відшкодування у розмірі 20975,31 грн та 02 жовтня 2020 року 6855,82 грн, а всього 27831,13 грн, що підтверджується деталями транзакції по картковому рахунку позивача.

Таким чином, позивач вважала, нею вчинено всі необхідні дії, визначені законом та такий розмір сплаченого страхового відшкодування є недостатнім, через що, звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» розмір страхового відшкодування 85701,58 грн., що становить різницю між повною дійсною вартістю матеріального збитку без ПДВ (113532,71 грн.) та виплаченими частинами страхового відшкодування (27831,13 грн.), вбачаючи, що страхова сума за полісом АО/7056996 становить 130000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 82315, 29 грн, пеню в розмірі 12870,45 грн, інфляційні збитки в розмірі 9055,19 грн, 3% річних в розмірі 2740 грн. та судовий збір у розмірі 1069,99 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 мав пошкодження, що не пов`язані з ДТП.

Враховуючи вищенаведене, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено замовлення до ТОВ «Партнер-Консалт» та за результатами якого 02 жовтня 2020 року до Товариства надійшов висновок №ЦВ/20/3377 автотоварознавчого дослідження від 01 жовтня 2020 року, виконаний оцінювачем.

Відповідно до зазначеного вище висновку, вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 32504,55 грн в тому числі ПДВ 4673,42 грн.

Таким чином, загалом позивачу було перераховано 27831,13 грн. страхового відшкодування, тобто ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі належних документів визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.»

Зазначило, що позивачем не доведено, що висновок №ЦВ/20/3377 визначений з порушенням методики товарознавчої експертизи.

Крім того, у разі незгоди позивача з висновком №ЦВ/20/3377, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням про проведення відповідної судової автотоварознавчої експертизи або рецензії на звіт на підставі якого було виплачено відшкодування.

Використання транспортного засобу в пошкодженому стані значно впливає на його стан вцілому, а також на вартість відновлювального ремонту тих пошкоджень, які були отримані в ДТП від 16 травня 2020 року, тобто саме дії позивача призвели до збільшення вартості відновлювального ремонту його транспортного засобу.

Просило скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, що при зверненні до суду з метою обґрунтування завданого розміру збитку їй та підтвердження неповної сплати страхового відшкодування надала Звіт про визначення вартості матеріального збитку №2777 від 20 серпня 2020 року складений СОД ФОП ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 134706,45 грн. з ПДВ.

Крім того, для усунення протиріч щодо дійсної вартості застрахованого транспортного засобу на день страхового випадку, з метою надання доказів, що обґрунтовують позовні вимоги, позивач 08 грудня 2020 року звернулась до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з проханням провести автотоварознавчу експертизу.

На виконання поданої заяви, експертною установою складено Висновок експерта від 16 березня 2021 року №EД-19/111-20/59938-AB, згідно з яким вартість матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Mitsubishi ASX д.н.з. НОМЕР_3 без ПДВ, станом на 16 травня 2020 року становить 110146, 42 грн.

Відповідачем не було ніяким чином спростовано зазначений Висновок експерта чи поставлено такий під сумнів.

Сторона Відповідача не заявляла клопотання про виклик експерта для дачі пояснень та не довела жодним чином, що експертом допущені помилки чи порушення при складанні Висновку№EД-19/111-20/59938-AB

Просила, апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 16 травня 2020 року в Київській області, с. Софіївська Борщагівка, по вул. Соборна з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/6172/20) від 06 липня 2020 року та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7056996 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130000 грн., сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби учасників пригоди, зокрема, автомобіль позивача «Mitsubishi ASX», д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2020 року набрала законної сили в установленому порядку.

Позивач звернулась до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування.

12 серпня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» без узгодження з позивачем розміру страхового відшкодування, було переведено на банківські реквізити позивача страхове відшкодування у розмірі 20975,31 грн. та 02 жовтня 2020 року 6855,82 грн., а всього 27831,13 грн.

З даною сумою страхового відшкодування позивач категорично не погоджується.

Як встановлено матеріалами справи у жовтні 2020 року страхову компанію було повідомлено про ДТП.

Відповідно до наданого позивачем Звіту про визначення вартості матеріального збитку №2777 від 20 серпня 2020 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку становить 134706,45 з ПДВ (з яких 21173,74 грн. ПДВ).

Відповідачем було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 27831,13 грн. на підставі Звіту №ЦВ/20/3377 від 01 жовтня 2020 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення відповідача.

Для усунення протиріч щодо дійсної вартості застрахованого ТЗ на день страхового випадку, з метою надання доказів, що обґрунтовують позовні вимоги, позивач 08 грудня 2020 року звернулась до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України з проханням провести автотоварознавчу експертизу.

На виконання поданої заяви, експертною установою - Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України складено Висновок експерта від 16 березня 2021 року №ЕД-19/111-20/59938-АВ, згідно з яким вартість матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ Mitsubishi ASX д.н.з. НОМЕР_2 без ПДВ, станом на 16 травня 2020 року становить 110146 грн. 42 коп.

Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та про стягнення з відповідача 82315,29 грн. страхового відшкодування відповідно до ліміту відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/7056996, а також пеню у розмірі 12870,45 грн, інфляційні збитки у розмірі 9055,19 грн., 3% річних у розмірі 2740 грн.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до положень п.п. 1.4. та 1.7. ст. 1 Закону № 1961-IV забезпеченим транспортним засобом, є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, а саме страхувальником та іншими особами, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 цього Закону страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Так, п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до частини 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Крім того, страховик зобов`язаний, зокрема у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).

У разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина перша статті 992 ЦК України).

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 11 грудня 2019 року по справі №761/6406/16-ц наголосив, що грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із аналізу наведених норм вбачається, що несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов`язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов`язання.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача витрат пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 82315,29 грн, пені в розмірі 12870,45 грн, інфляційних збитків в розмірі 9055,19 грн, 3% річних в розмірі 2740,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 мав пошкодження, що не пов`язані з ДТП, а також те, що транспортний засіб використовувався в пошкодженому стані і це значно вплинуло на його стан вцілому, а також на вартість відновлювального ремонту тих пошкоджень, які були отримані в ДТП були спростовані висновком експерта від 16.03.2021 року № ЕД-19/111-20/59938-АВ.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба