ЄУН№ 337/1445/23
Провадження № 2/337/649/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді -ШиріноїС.А.,

за участю секретаря - Бикової С.Б.,

представника позивача - адвоката Лелікова С.О.,

представника відповідача адвоката Сеньків І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 24.04.2004 по 02.10.2007 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Він даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 21.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2006 у справі № 2-478/2006 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ,в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів. На виконання рішення було видано виконавчий лист. Вказаний виконавчий лист до 27.07.2007 року перебував на виконанні в Хортицькій державній виконавчій службі. Далі аліменти відраховувались з заробітної плати ОСОБА_2 за його заявою, зміст якої позивачу невідомий. У вересні 2022 ОСОБА_5 пред`явила виконавчий лист до виконання за місцем роботи відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Вищевказаний виконавчий лист не був прийнятий до виконання через те, що не було надано оригінал виконавчого листа. Разом з тим, повідомлено, що аліменти стягуються в розмірі 1/4 частина від доходу відповідача, а не у встановленому рішенням суду 1/3 частині. Запропоновано звернутися до виконавчої служби.27.09.2022 ОСОБА_3 звернулася до виконавчої служби, проте постановою від 12.10.2022 їй було повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання, з причини спливу строку його пред`явлення. (13.09.2022). Позивачем пораховано різницю між сплаченими частиною від доходу та 1/3 частиною, що було передбачено судовим рішенням, згідно розрахунком сума недоплачена за період з березня 2013 року по вересень 2022 року складає 116728,92 грн. Зважаючи на це стягненню також підлягає і неустойка (пеня) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розрахунок пені за період з березня 2013 року по 18 березня 2023 року складає 116728,92 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 за період з 31.03.2013 року по 18.03.2023 року у сумі 116728,92 грн., а також пеню за цей період в розмірі 116728,92 грн., загалом 233457,84 грн.

Ухвалою судді від 19.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.07 2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_2 відповідно до яких останній зазначив, що позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2006 у справі № 2-478/2006 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів. На виконання рішення було видано виконавчий лист. Вказаний виконавчий лист до 27.07.2007 року перебував на виконанні в Хортицькій державній виконавчій службі.27.07.20007 року державним виконавцем Малюк А.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із заявою із отриманням виконавцем заяви стягувача №7968. ОСОБА_1 добровільно відкликала виконавчий лист та не пред`являла його до виконання тривалий час, хоча жодних перешкод у цьому не було. Позивач в позовній заяві визнає, що відповідач добровільно за власною заявою сплачував аліменти на утримання ОСОБА_4 .Оригінал виконавчого листа №2-478/2006 з 27.07.2007 року по теперішній час знаходиться у позивача, у період з 27.07.2007 року по 09.09.2022 (дата заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжсталь» щодо недоотриманої частки аліментів ) не було пред`явлено без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Відповідачу не було відомо про наявність рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2006 року, яким було стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів та необхідність сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Оскільки позивач не пред`явила виконавчий лист до виконання без поважних причин, то відповідач має бути звільнений від сплати заборгованості по аліментах за період з 27.07.2007 року по 04.10.2016 року без зазначення суми заборгованості. Враховуючи, що згідно ч.3, 4 ст.7І Закону України «Про виконавче провадження» сума заборгованості визначається виконавцем, а згідно ч.3 ст.197 СК України (на час вчинення окремої процесуальної дії - нарахування заборгованості за аліментами) до 04.10.2016 р. ОСОБА_1 зобов`язана зазначити та довести поважність непред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки про рішення суду про стягнення аліментів їй було відомо з дня його ухвалення - 09 лютого 2006 року (17 років тому), при цьому поважність непред`явлення виконавчого листа понад 16 років нею не доведено, а лому в цій частині позовні вимоги не обґрунтовані. Враховуючи, що ОСОБА_2 добровільно за власною заявою сплачував аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , що в тому числі Позивач це визнає в позовній заяві, непред`явлення позивачем виконавчого листа понад 16 років, в діях ОСОБА_2 відсутня вина, відтак підстави для стягнення пені - відсутні.

Маючи можливість повторно пред`явити виконавчий лист до виконання позивач цього не зробила, що підтверджує те, що з приводу стягнення аліментів у неї жодних претензій до відповідача не було, як і не виникало жодної заборгованості з їх сплати. Будь-яких доказів, що ОСОБА_2 отримував постанову від державного виконавця Малюк Анастасії Олексіївни в 2006-2007 року матеріали справи не містять, крім того відповідачу не було відомо про наявність рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2006 року по справі №20-478/2006, оскільки не було пред`явлено виконавчого листа понад 16 років. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ,з підстав викладених в письмових поясненнях відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ,пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений та не обґрунтований і в його задоволенні слід відмовити.

До такого висновку суд дійшов з наступного.

Судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.04.2004 по 02.10.2007 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Він даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 21.09.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.02.2006 у справі № 2-478/2006 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ,в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, починаючи з 16.01.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду 09.02.2006 року було видано виконавчий лист №2-478.

27.07.20007 року державним виконавцем Заводського ВДВС ЗМУЮ Малюк А.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку із заявою стягувача №7968.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 10.08.2007 року ПАТ «Запоріжсталь» з ОСОБА_2 просить стягувати з нього на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 25 % від його доходу.

09.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Запоріжсталь» з заявою про стягнення з ОСОБА_2 недоотриманої різниці зі сплати аліментів , згідно виконавчого листа №2-478/2006.

12.09.2022 ПАТ «Запоріжсталь» листом №2016890 повідомило ОСОБА_1 , що із заробітної плати ОСОБА_2 з серпня 2007 року по теперішній час стягуються аліменти на ОСОБА_7 користь в розмірі 25% на підставі заяви боржника. В бухгалтерію ПАТ «Запоріжсталь» виконавчий лист № 2-478 від 09.02.2006 року для стягнення аліментів з ОСОБА_2 не надходив.

Згідно повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 12.10 2022 старшим державним виконавцем Хортицького ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко О.М. повернуто стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист №2-478 від 09.02.2006 у зв`язку з пропущенням строку для пред`явлення виконавчого документа а саме строк пред`явлення до 13.09.2022 . Стягувачем подано заяву про прийняття виконавчого документа 27.09.2022.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.

Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо вимог про стягнення неустойки (пені).

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи докази надані учасниками справи, а також матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що в діях відповідача ОСОБА_2 відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах з 31.03.2013 року по 18.03.2023 року, оскільки заборгованість по аліментах не була встановлена, а ні державним виконавцем, а ні рішенням суду. До то ж 27.07.20007 року державним виконавцем Заводського ВДВС ЗМУЮ Малюк А.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку із заявою стягувача №7968, тому не було підстав для примусового стягнення заборгованості за виконавчим листом №2-478 від 09.02.2006

Посилання позивачки на те, що відповідач не дотримався вимог рішення суду та з особистих мотивів вирішив що частки від доходів досить для дитини , суд не приймає до уваги, оскільки доказів цьому суду не надано. До того ж, відповідач зазначив, що йому не було відомо про наявність рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2006 року, яким було стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів та необхідність сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

09.09.2022 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Запоріжсталь» з заявою про стягнення з ОСОБА_2 недоотриманої різниці зі сплати аліментів ,згідно виконавчого листа №2-478/2006.

12.09.2022 ПАТ «Запоріжсталь» листом №2016890 повідомило ОСОБА_1 що із заробітної плати ОСОБА_2 з серпня 2007 року по теперішній час стягуються аліменти на ОСОБА_7 користь в розмірі 25% на підставі заяви боржника. В бухгалтерію ПАТ «Запоріжсталь» виконавчий лист № 2-478 від 09.02.2006 року для стягнення аліментів з ОСОБА_2 не надходив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у сплаті аліментів у неповному розмірі відсутня, оскільки заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 2-478 від 09.02.2006 року виникла унаслідок повернення 27.07.2007 державним виконавцем Заводського ВДВС ЗМУЮ Малюк А.О., на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку із заявою стягувача №7968 та не пред`явлення позивачем до ПАТ «Запоріжсталь» виконавчого листа № 2-478 від 09.02.2006 року для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів.

А тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.4,12,13,76-81,89,141, 258, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Суддя: С.А. Ширіна

17.10.2023