Справа № 307/4515/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., КОЖУХ О.А.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/4515/21 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 27 липня 2022 року, повний текст якого складено 1 серпня 2022 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., -

встановив:

08.12.2021 Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

11.09.2020 на автодорозі М-06 Київ-Чоп у Закарпатській області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Opel», д/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , «Suzuki», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , і «Volvo», д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 . У результаті ДТП автомобілі були пошкоджені.

Винним у ДТП є ОСОБА_1 , якого постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 19.01.2021 у справі № 303/5282/20 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу не була застрахована.

Водій пошкодженого автомобіля «Volvo», д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_3 повідомив МТСБУ про ДТП і в подальшому звернувся по виплату страхового відшкодування. На підставі Звіту автотоварознавчого дослідження від 10.11.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volvo», д/н НОМЕР_3 , становить 52887,47 грн. МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в сумі 44072,89 грн, на відшкодування якої в порядку регресу належить стягнути кошти з відповідача.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 38 п. 38.2. пп. 38.2.1., ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права МТСБУ, яке виплатило потерпілому страхове відшкодування, вимагати відшкодування сплаченого в повному обсязі з водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач МТСБУ просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 44072,89 грн у порядку регресу та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 27.07.2022 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 44072,89 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 2270,00 грн у рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що у МТСБУ виникли законні підстави для стягнення в порядку регресу з винуватця ДТП ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, коштів на відшкодування виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, наводить у скарзі такі доводи.

Відповідач не брав участі в судовому засіданні, просив відкласти розгляд справи маючи при цьому намір подати докази наявності в нього страхового полісу.

Суд неправильно вирішив спір, оскільки попри те, що відповідач вчинив ДТП і має обов`язок відшкодовувати завдану ним шкоду, не врахував наявності у відповідача страхового полісу.

У силу положень законодавства про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів майнова відповідальність перед потерпілими у межах ліміту страхування покладається на страховика заподіювача шкоди.

У даному випадку у спірних правовідносинах має місце суброгація (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», а не регрес (ст. 1191 ЦК України), тому позивач і суд неправильно кваліфікували право вимоги як регрес.

За таких обставин відповідач міг би нести майнову відповідальність перед потерпілим лише в межах, що не покриті страховим відшкодуванням (ст. 1194 ЦК України).

Відповідач просить рішення суду скасувати і відмовити в позові.

У письмовому поясненні (відзиві) на апеляційну скаргу позивач МТСБУ вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що відповідач не був позбавлений можливості своєчасно подати доказ (страховий поліс), проте, не зробив цього під час розгляду справи судом першої інстанції, тому посилання в апеляційній скарзі на такі обставини безпідставні та не підлягають врахуванню.

Чинний на момент ДТП страховий поліс у відповідача відсутній, а той, що зазначений у повідомленні про ДТП від 28.09.2020 (АО/1360929, виданий СК «АРКС»), був укладений на інший період часу.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є саме регресом, а не суброгацією, і позивач обґрунтовано, відповідно до закону скористався своїм правом на такий позов.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, збитків, завданих їй винною, протиправною поведінкою іншої особи (ст.ст. 11-16, 22, 1166 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст. 22 ч. 3 ЦК України).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст. 1191 ч. 1 ЦК України).

За правилами, встановленими ЦК України:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ч. 1 п. 3);

законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч.ч. 1, 2).

Закон України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) визначає, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачено, що:

відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (ст. 41 п. 41.1. пп. «а»);

МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (ст. 38 п. 38.2. пп. 38.2.1.).

Встановлено, що 11.09.2020 на автодорозі М-06 Київ-Чоп у Закарпатській області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , марки «Suzuki», д/н НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , і марки «Volvo», д/н НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 , у результаті ДТП автомобілі були пошкоджені.

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду від 09.01.2021 у справі № 303/5282/20 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 12-13).

Відповідно до наданої Моторному (транспортному) страховому бюро України (МТСБУ) органом Національної поліції України довідки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу не була застрахована (а.с. 9-11).

За даними пошуку в системі обліку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автовласника перед третіми особами полісу страхування на транспортний засіб з реєстраційним номером FNF 480 такий поліс відсутній (а.с. 34).

Поряд із цим у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, поданому 28.09.2020 водієм автомобіля марки «Volvo», д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_3 до ПрАТ СК «Перша», де була застрахована цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу, зазначено про наявність страхового полісу СК «ARX «Страхування»» АО/1360929 з терміном дії з 03.08.2019 по 02.11.2020, відповідно до якого цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Opel», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була в цей період застрахована (а.с. 14).

28.09.2020 водій автомобіля марки «Volvo», д/н НОМЕР_3 , ОСОБА_3 також подав до МТСБУ заяву про виплату відшкодування оціненої відповідно до Закону № 1961-IV шкоди, завданої 11.09.2020 в результаті ДТП за участю автомобіля марки «Opel», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (а.с. 16).

Висновком від 10.11.2020 № 29-D/77/6 експертного автотоварознавчого дослідження, складеним ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «Volvo FH 12 62R», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , внаслідок ДТП складає 52887,47 грн, у тому числі 4899,96 грн ПДВ (а.с. 20-30).

На підставі наказу начальника Департаменту внутрішнього страхування МТСБУ С. Бабича від 11.05.2021 № 3.1/2809 у справі № 71185, підписаного кваліфікованим електронним підписом із вказівкою на дійсний на час підписання сертифікат, і довідки від 07.05.2021 № 1 ОСОБА_3 як потерпілому в ДТП, відповідальність винуватця в якому не була застрахована, МТСБУ зі свого рахунку в АТ «Укрексімбанк» виплатило страхове відшкодування в сумі 44072,89 грн платіжним дорученням від 12.05.2021 № 1030272, що містить відмітки відділення банку МФО 322313 про прийняття документа та проведення платежу (а.с. 31, 32).

Вимогою від 11.05.2021 № 3-01-б/16488 МТСБУ зажадало від ОСОБА_1 компенсації виплаченого у справі № 71185 страхового відшкодування в сумі 44072,89 грн (а.с. 33). Вимога залишилася без реагування.

Обставини ДТП, розмір майнової шкоди, розмір страхового відшкодування, факт його виплати підтверджуються вищенаведеними документами, іншими матеріалами справи та не оспорюються.

Відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про процес і заявою від 28.03.2022 просив відкласти розгляд справи, оскільки мав брати участь у кримінальній справі, яка розглядається Мукачівським міськрайонним судом (ст. 332 КК України), та у зв`язку з воєнним станом в Україні (а.с. 47). У судовому засіданні 28.03.2022 розгляд справи було відкладено на 18.04.2022, про що відповідача було повідомлено належним чином (а.с. 48, 55).

18.04.2022 ОСОБА_1 подав заяву про відкладення судового розгляду «у зв`язку з воєнними діями та тому що буду брати адвоката для захисту моїх інтересів» (а.с. 57). У судовому засіданні 18.04.2022 розгляд справи було відкладено на 03.05.2022, про що відповідача було повідомлено належним чином (а.с. 56, 62).

03.05.2022 у судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав, тож не з`явився до суду без поважних причин (ст. 131 ч. 3 ЦПК України), розгляд справи було відкладено на 15.06.2022, про що відповідача було повідомлено належним чином (а.с. 66, 68).

15.06.2022 до Тячівського районного суду надійшла заява адвоката Немеша І.В. про відкладення розгляду справи через лікування ОСОБА_1 (перелам ноги) та необхідність участі адвоката в судовому засіданні у кримінальній справі (а.с. 71). Проте, докази наявності у адвоката Немеша І.В. повноважень на представництво відповідача ОСОБА_1 суду не були надані, як не були надані й будь-які докази на підтвердження обставин, зазначених адвокатом у заяві.

Попри такі обставини суд першої інстанції врахував указану заяву та відклав судовий розгляд на 30.06.2022 (а.с. 73).

28.06.2022 до суду надійшла заява адвоката Немеша І.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та через лікування ОСОБА_1 (перелам ноги) (а.с. 78), до якої так само, які до першої заяви не були надані докази наявності у адвоката повноважень на представництво відповідача в процесі та докази на підтвердження факту лікування відповідача.

Суд знову відклав розгляд справи на 13.07.2022, про що належно повідомив відповідача (а.с. 79, 80). У це засідання відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань не подавав, тож не з`явився до суду без поважних причин (ст. 131 ч. 3 ЦПК України), розгляд справи було відкладено на 27.07.2022, про що відповідача було повідомлено належним чином (а.с. 84, 85).

У судовому засіданні 27.07.2022, в яке відповідач ОСОБА_1 не з`явився не повідомивши суду жодних для цього причин, суд першої інстанції ухвалив рішення в справі (а.с. 90-93).

За таких обставин твердження відповідача ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції його процесуальних прав цілком безпідставні. Діючи в цивільних і процесуальних відносинах, здійснюючи право на захист від позову вільно, на власний ризик і розсуд, відповідач не мав жодних перешкод для участі в процесі, про який був достеменно обізнаний, для подання доказів, заперечень по суті позову, для отримання правової допомоги тощо. Навпаки, дії відповідача мають ознаки зловживання процесуальними правами (ст. 44 ч. 1, ч. 2 п. 1, інші норми ЦПК України).

Страховий поліс, на наявність якого на момент ДТП посилався відповідача, він не подав до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій. Однак, зважаючи на такі доводи апелянта та на певні розбіжності в наявних на час розгляду справи судом першої інстанції даних щодо наявності чи відсутності у відповідача чинного на момент ДТП страхового полісу, виконуючи завдання цивільного судочинства та порядком перевірки доводів сторін, з`ясування обставин справи і сприяння сторонам у реалізації їхніх процесуальних прав та виконанні процесуальних обов`язків (ст. 2 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст. 214 ч. 2, ст. 263 ч. 5 ЦПК України), апеляційний суд додатково перевірив відповідні обставини.

Ухвалою від 20.03.2023 апеляційний суд витребував від ПрАТ «Страхова компанія «АРКС»» належним чином засвідчену копію страхового полісу ОСЦПВВНТЗ № АО 136929 (а.с. 152-153).

На виконання ухвали ПрАТ СК «АРКС» ((АТ СК «АРКС», «ARX») при листі від 30.03.2023 № 3061/18цв надіслало суду копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1360929 зі строком дії з 08.08.2019 до 02.11.2019, оформленого на ім`я страхувальника ОСОБА_5 , яким підтверджується страхування в указаний період цивільно-правової відповідальності власника, а також водія автомобіля марки «Opel», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 166, 167).

Про надходження цих документів апеляційний суд після того, як відповідач не з`явився 12.07.2023 у судове засідання, листом від 12.07.2023 № 307/4515/21/18059/2023 повідомив відповідача ОСОБА_1 (а.с. 170).

У судове засідання, призначене на 13.09.2023, відповідач ОСОБА_1 будучи належно повідомленим про нього, не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв з приводу розгляду справи не подавав (а.с. 172 та ін.), як аналогічно не з`являвся і в попередні судові засідання. Явка апелянта до суду не визнавалася обов`язковою, його позиція в справі викладена письмово, неявка апелянта до суду не перешкоджає апеляційному розгляду.

Таким чином, позивач МТСБУ мав і довів належні підстави для пред`явлення в порядку регресу позову до ОСОБА_1 та стягнення в рахунок компенсації виплаченого страхового відшкодування 44072,89 грн.

Наведені в апеляції відповідача ОСОБА_1 міркування про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню правила суброгації, а тому для пред`явлення МТСБУ вимоги в порядку регресу немає підстав, помилкові.

Законом передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ч. 1 ЦК України, ст. 27 Закону № 85/96-ВР).

Спори про право зворотної вимоги страховика можуть вирішуватися як у порядку «регресу», так і в порядку «суброгації». У випадку суброгації відбувається заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Регрес регулюється загальними нормами цивільного права та спеціальними нормами права, зокрема, ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону № 1961-IV, тоді як для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону № 85/96-ВР встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Відповідно до ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону № 85/96-ВР предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

У спірних правовідносинах норми спеціального Закону № 1961-IV мають пріоритет над нормами ЦК України та Закону № 85/96-ВР (ст. 2 п. 2.1. Закону № 1961-IV).

У справі, що розглядається, спір виник за обставин, які не пов`язуються з майновим страхуванням і з виплатою страхового відшкодування за договором майнового страхування, що з огляду на зміст ст. 993 ч. 1 ЦК України, ст. 27 Закону № 85/96-ВР уже само по собі виключає можливість застосування цих норм закону.

Крім того, в разі наявності договору добровільного майнового страхування задля відшкодування потерпілому завданої йому внаслідок ДТП майнової шкоди саме до страховика за таким договором, який виконав своє зобов`язання перед потерпілим, переходять відповідні права потерпілого як кредитора. Божником у такому зобов`язанні залишається залежно від конкретних обставин (розмір шкоди, межі відповідальності страховика тощо) винуватець ДТП (заподіювач шкоди) та/або страховик заподіювача шкоди за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідних межах.

Норми ст. 38 п. 38.2. пп. 38.2.1. Закону № 1961-IV прямо передбачають право МТСБУ, яке як боржник виплатило потерпілому страхове відшкодування внаслідок невиконання винуватцем ДТП ОСОБА_1 вимог закону про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, пред`явити до винуватця ДТП у порядку регресу позов задля компенсації виплаченого страхового відшкодування.

Така вимога відповідає як вищенаведеним нормам закону, так і положенням ст. 16 ч. 2 п. 8, абз. 2 ЦК України, а тлумачення відповідачем ОСОБА_1 спірних правовідносин і змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом, зокрема, у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, за інших фактичних обставин, аніж у справі, що розглядається, невірне.

Виходячи з викладеного, доводи позивача та наявні в справі докази відповідачем не спростовані, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для скасування правильного по суті, законного і справедливого рішення суду першої інстанції, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 27 липня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 11 жовтня 2023 року.

Судді