ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1673/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/297/21 Категорія: 305010900 Попельнюх А.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 19.07.2020 приблизно о 17 год. 00 хв. на автодорозі Р-10 132 км у с. Красносілля по вул. Черкаській, 10 сталося зіткнення автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що водій ОСОБА_1 при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в справності автомобіля, не дотримався безпечного бокового інтервалу та виїхав на зустрічну смугу. У результаті цього скоїв зіткнення з автомобілем «FORD FOCUS, який рухався у зустрічному напрямку. Винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач у справі, оскільки він допустив порушення п. 13.3. Правил дорожнього руху.

Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.09.2020 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.10.2020 вказана постанова скасована, а провадження у справі закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до звіту № 9-1/13-ТЗ від 11.12.2020 «Про оцінку транспортного засобу», виконаного ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» визначена дійсна ринкова вартість не пошкодженого автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , у сумі 251 467,20 грн. У свою чергу ринкова вартість такого автомобіля у пошкодженому стані визначена у сумі 50 167,71 грн.

У зв`язку із тим, що належний позивачці автомобіль не підлягає відновлювальному ремонту, а у відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторним (транспортним) страховим бюро України 14.01.2021 здійснено виплату у рахунок часткового відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди в сумі 130 000,00 грн.

За таких обставин не відшкодованою залишається матеріальна шкода у розмірі 50 167,71 грн. (з урахуванням ринкової вартості автомобіля після пошкодження), разом із якою позивачка просить стягнути витрати на послуги евакуатора в сумі 1 800,00 грн. та витрати за виконання автотехнічного експертного дослідження в сумі 8 900,00 грн., а всього розмір стягнення за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди визначений ОСОБА_2 становить 81 999,49 грн.

Також ОСОБА_2 зазначила, що, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їй завдана моральна шкода, яка полягає у пережитому нею стресі безпосередньо під час пригоди, значних хвилюваннях за себе та свою малолітню дитину, яка разом із нею перебувала у автомобілі, необхідності пошуку додаткових коштів на проведення автотехнічного дослідження, внаслідок чого був порушений режим сну позивачки. Через необхідність пошуку та придбання іншого автомобіля з урахуванням її доходів ОСОБА_2 перебувала у пригніченому стані. Завдані їй душевні страждання позивачка оцінила у 90 000,00 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд стягнути із відповідача на її користь в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 81 999,49 грн., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди - 90 000,00 грн. та відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 63 883,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 10 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 6 775,21 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не виключає можливої цивільно-правовою відповідальності такої особи на загальних підставах.

З висновку експерта № СЕ-19/124-21/13274-АВ від 14.12.2021 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 218 320,46 грн., яка відповідає його ринковій вартості. Також установлено, що ринкова вартість транспортного засобу «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані становить 26 236,79 грн. Оскільки залишки транспортного засобу залишаються у позивачки їх вартість враховано судом при визначення розміру матеріального збитку (218 320,46 грн. 26 236,79 грн. = 192 083,67 грн.).

Також судом першої інстанції при визначенні вартості матеріальної шкоди враховано, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» частково відшкодувало завдану шкоду, зокрема ОСОБА_2 отримала страхову виплату у сумі 130 000,00 грн., а тому не відшкодованою залишились збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу автомобіля «FORD FOCUS» у сумі 62 083,67 грн. (192 083,67 грн. 130 000,00 грн.).

Крім того, судом при визначенні загального розміру завданих збитків понесених позивачем враховані також витрати на послуги евакуатора за доставку пошкодженого автомобіля із с. Красносілля до м. Чигирин в сумі 1 800,00 грн.

Щодо вимог у частині відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції, дотримуючись засад розумності та справедливості, дійшов до переконання, що на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди підлягають стягненню з відповідача грошові кошти у сумі 10 000,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Нікітюк А.М. звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та з недотриманням норм матеріального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що закриття апеляційним судом провадження у справі за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою обставиною та не виключає винуватості особи ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з обставин встановлених у постанові Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.09.2020 року є невірним.

Зазначає, що суд першої інстанції вдався до встановлення вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, надавши перевагу висновку експерта, незважаючи на наявність преюдиційного судового рішення, яке набрало законної сили, зі змісту якого чітко слідує про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не взявши при цьому до уваги, що в основу вказаного висновку експерта були покладені докази визнані апеляційним судом неналежними та недопустимими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Буджерак М.Р. вказав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за загальним правилом закриття провадження у справі за спливом строків давності накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною та не виключає винуватості особи, відносно якої закрито провадження у справі.

Вказує, що розмір збитків визначений судом на підставі належних та допустимих доказів у справі, а саме на підставі висновку експерта від 14.12.2021 року.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 19.07.2020 близько 17 год. 00 хв. на автодорозі Р-10, 132 км, с. Красносілля, вул. Черкаська, 10, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись з м. Чигирин у напрямку м. Черкаси, в порушення вимог п. 11.3, п. 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, виїхав на зустрічну смугу руху, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власником пошкодженого автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджено наданою суду копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с. 44).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована, а тому саме Моторне (Транспортне) страхове бюро України здійснило ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн.

Відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року скасовано постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУПАП щодо ОСОБА_1 закрито на підставі ст. 38 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених статтею 38 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова ВС від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Крім того, колегія суддів вважає за можливе зауважити, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення суд, доходячи висновку про відсутність в діях особи події та складу адмінправопорушення закриває провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, а не у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки вказане тягне погіршення правового становища особи, що є неприпустимим.

З огляду на зазначене слід дійти висновку, що у даних обставинах справи той факт, що постановою Черкаського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року, була скасована постанова Чигиринського районного суду Черкаської області у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини ОСОБА_1 в скоєнні ДТП.

Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18; від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19.

Крім того, непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Вказані висновки викладені у постанові ВС від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення додаткової судової авто технічної експертизи в цивільній справі №708/297/21 від 07.06.2023 року №№ 393, 838/23-23 у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам пп. 11.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортною пригодою (Т. 2 а.с. 183-186).

Перевіривши доводи представника відповідача в частині того, що висновок експертизи ґрунтується на припущеннях експерта, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки експертом чітко встановлено, що зіткнення автомобілів сталось на смузі руху автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , а тому наявність чи відсутність на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку горизонтальної розмітки проїжджої частини не виключає вину ОСОБА_1 у вказаній ДТП.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди під час судового розгляду підтверджена висновком експерта, наданим за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи від 07.06.2023, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

З висновку експерта № СЕ-19/124-21/13274-АВ від 14.12.2021 вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 218 320,46 грн., яка відповідає його ринковій вартості. Також установлено, що ринкова вартість транспортного засобу «FORD FOCUS» у пошкодженому стані становить 26 236,79 грн. (т. 1 а.с. 156-166).

Оскільки у даній справі встановлено, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

У зв`язку з тим, що залишки транспортного засобу залишаються у позивачки їх вартість враховується при визначення розміру матеріального збитку (218 320,46 грн. 26 236,79 грн. = 192 083,67 грн.).

Також, враховуючи заявлене обґрунтування визначеної позивачкою ціни позову, суд враховує, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» частково відшкодувало завдану шкоду, зокрема ОСОБА_2 отримала страхову виплату у сумі 130 000,00 грн. (т. 1 а.с. 14).

Відповідно не відшкодованою залишись матеріальна шкода, завдана пошкодженням транспортного засобу автомобіля «FORD FOCUS», д.н.з. НОМЕР_2 , у сумі 62 083,67 грн. (192 083,67 грн. 130 000,00 грн.).

Крім того, судом першої інстанції при визначенні загального розміру завданих збитків понесених позивачем враховані також витрати на послуги евакуатора за доставку пошкодженого автомобіля із с. Красносілля до м. Чигирин в сумі 1 800,00 грн.

Вказаний розрахунок суду першої інстанції відповідачем не спростовано.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 36, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді