ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1125/22Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/866/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

за участі секретаря Сович Н.А.,

та сторін:

представника позивача АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвоката Пилипчука І.Ю.,

представників відповідачів Магдич О.О., Братівника І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1125/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу МАРТЮК Ігоря Зіновійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулось в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Ігоря Зіновійовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.04.2020, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Ігорем Зіновійовичем за реєстровим №282, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме земельна ділянка за кадастровим №:01:018:0023, площею 0,10 га, що находиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказаний вище договір купівлі-продажу від 30.04.2020 був укладений фактично після прийняття Верховним Судом постанови від 18.12.2019 в справі № 607/11446/16-ц (провадження № 61-30544св18) у справі за позовом ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою позов Банку задоволено. Звернуто стягнення на земельну ділянку, площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області кадастровий №:01:018:0023, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності для задоволення вимог ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» згідно з кредитним договором від 07.08.2008 в сумі 124 312,21 доларів США, шляхом проведення публічних торгів на предмет іпотеки у межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

На думку позивача, такі дії ОСОБА_3 свідчать про намір унеможливити виконання рішення суду про звернення стягнення на майно, що набрало законної сили.

Позивач вважає, що оспорюваний правочин укладений відповідачами на шкоду майновим правам та інтересам банку та спрямований на уникнення виконання цивільно-правових зобов`язань ОСОБА_3 перед банком та ухилення від виконання судового рішення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нове, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.04.2020, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мартюк Ігорем Зіновійовичем за реєстровим №282, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме земельна ділянка за кадастровим №:01:018:0023, площею 0,10 га, що находиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам справи, оскільки той факт, що відповідачка не вчиняла будь-яких дій щодо відчуження спірного майна в період з 31.10.2017 до розгляду справи Верховним Судом і винесення постанови від 18.12.2019 не на її користь, свідчить про те, що ОСОБА_3 , уклавши договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 після прийняття Верховним Судом постанови, мала на меті саме уникнення виконання рішення суду про звернення стягнення на майно, що набрало законної сили.

Крім того вважає, що необізнаність відповідачки про наявність постанови Верховного Суду у справі, де вона виступала відповідачем та якою задоволено вимоги Банку, не може свідчити про добросовісність поведінки ОСОБА_3 , оскільки остання повинна була цікавитись розглядом справи та не допускати зловживання процесуальними правами, при тому, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню. Вказує, що ОСОБА_3 не вживала належних заходів для отримання інформації про рух справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Братівник І.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема звертає увагу на те, що в позовній заяві та апеляційній скарзі Банк зазначає, що про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки іпотекодержателю стало відомо після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. Разом з тим, позивач не надає доказу встановлення виконавцем існування обставин неможливості виконання судового рішення в межах процедури виконавчого провадження.

Стверджує, що в оскаржуваному рішенні наведено законодавче обґрунтування висновків суду стосовно відсутності порушення майнового інтересу позивача на підставі ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Застосовуючи дану норму матеріального права суд дійшов вірного висновку щодо відсутності порушення майнового інтересу позивача укладенням договору купівлі - продажу земельної ділянки. Спростування даної обставини в апеляційній скарзі не знаходить свого відображення.

AT «КРЕДІ АЕРІКОЛЬ БАНК» не зазначає яке право позивача порушено в результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та відсутня конкретика в чому полягає порушення. Доводи скаржника стосовно неможливості виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не підтверджено будь якими доказами та не узгоджуються із нормами матеріального права, застосовного судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вказує, що укладення ОСОБА_4 спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки були спрямовані на реалізацію власних прав та інтересів, а не на завдання шкоди матеріальним правам та інтересам позивача чи сприяння ОСОБА_3 уникнути цивільно - правової відповідальності перед позивачем.

Крім того зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2021 року у справі № 607/6176/21 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі на спірну земельну ділянку, - відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», за зустрічним позовом - задоволено, визнано припиненим Іпотечний договір від 07.08.2008 року, укладений між AT «Індекс-Банк» (правонаступником якого є AT «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бойко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 5111. За результатами перегляду рішення суду першої інстанції постановою Тернопільського апеляційного суду від 12.06.2023 року у справі № 607/6176/21 залишено без змін. Судові рішення набрали законної сили, відсутня ухвала Верховного Суду про зупинення їх дії.

В судовому засіданні представник АТ «Креді Агріколь Банк» просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній.

Представники відповідачів просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважають його законним та обґрунтованим.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа №607/11446/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельну ділянку, що є предметом іпотеки та встановлення способу реалізації земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаної справи 08.08.2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області кадастровий номер :01:018:0023, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 і є предметом іпотеки та встановлення способу реалізації земельної ділянки відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 31.10.2017 апеляційну скаргу Публічного Акціонерного Товариства «Креді Агріколь Банк» відхилено, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2017 залишено без змін.

Верховний Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31.10.2017 року прийняв постанову, якою касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнив і рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 31.10.2017 року скасував. Ухвалив нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3 задовольнив. Звернув стягнення на земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер :01:018:0023, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», згідно з кредитним договором від 07.08.2008 року в сумі 124 312,21 доларів США, шляхом проведення прилюдних торгів на предмет іпотеки у межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» 4 547 (чотири тисячі п`ятсот сорок сім) грн 40 коп судових витрат.

30.04.2020 між представником ОСОБА_3 , яка була власником земельної ділянки, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району тернопільської області кадастровий номер :01:018:0023, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Сторонами погоджено предмет договору (п. 1 Договору), ціну договору - 53 000,00 грн (п. 4 Договору).

Відомості про право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52).

30.04.2020 між представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними спорудами, а саме: цегляний будинок з мансардою та підвалом, зазначеною в плані під літ. «А;. загальною площею 290,5 кв.м., житловою площею 147,6 кв.м. та септик під літ. «С», які розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1 , кадастровий №:01:018:0023 (надалі - житловий будинок).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладення ОСОБА_4 спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також договору купівлі-продажу житлового будинку, який розміщений на вказаній земельній ділянці, були спрямовані на реалізацію власних прав та інтересів, зокрема права на придбання земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку для власного проживання та проживання його сім`ї, а не на завдання шкоди матеріальним правам та інтересам позивача чи сприяння відповідачці ОСОБА_3 уникнути цивільно-правової відповідальності перед позивачем та виконання судового рішення.

Крім того суд зазначив, що укладення спірного договору не порушує прав позивача на захист його матеріальних прав, пов`язаних із погашенням заборгованості, яка забезпечена іпотечним майном земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору, оскільки відповідно до положень ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 217 зазначеного Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Як уже зазначалося, позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у цій справі про визнання недійсними договору купівлі-продажу, стороною яких він не є.

Тобто у цій справі позов про визнання недійсним договору подала особа, яка не була стороною цих кредитних договорів, - заінтересована особа.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/12787/17 у постанові від 16.10.2020 зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Вирішуючи даний спір і відмовляючи у позові, місцевий суд з`ясував характер спірних правовідносин сторін, надав оцінку змісту порушеного права (інтересу) АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» оспорюваним договором, стороною яких позивач не є, дослідив обставини справи і наявні у ній докази та визнав недоведеним товариством належними засобами доказування факт порушення таким договором прав і законних інтересів позивача, які підлягали би захисту у судовому порядку, а також те, які саме права АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» порушено та в який спосіб відбувається таке порушення.

При цьому суд першої інстанції вірно наголосив на тому, що укладення спірного договору не порушує прав позивача на захист його матеріальних прав, пов`язаних із погашенням заборгованості, яка забезпечена іпотечним майном - земельною ділянкою, яка є предметом спірного договору, оскільки відповідно до положень ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_4 30.04.2020 придбав не лише спірну земельну ділянку, а цього ж дня придбав розташований на цій земельній ділянці житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами для власного проживання, про що долучено до матеріалів справи копії документів із яких вбачається, що останні спрямовані на отримання ОСОБА_4 житлово-комунальних послуг з метою забезпечення життєдіяльності у житловому будинку, який розміщений на спірній земельній ділянці, а також долучено копії касових документів про понесені витрати на ремонт будинку.

Наведені обставини, яким, на думку колегії суддів, суд дав вірну оцінку, свідчать про те, що укладення ОСОБА_4 з ОСОБА_3 спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також договору купівлі-продажу житлового будинку, який розміщений на вказаній земельній ділянці, були спрямовані на реалізацію власних прав та інтересів, зокрема права на придбання земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку для власного проживання та проживання його сім`ї, а не на завдання шкоди матеріальним правам та інтересам позивача чи сприяння відповідачці ОСОБА_3 уникнути цивільно-правової відповідальності перед позивачем та виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ОСОБА_3 зобов`язана була цікавитись розглядом справи, де вона виступала відповідачем та, відповідно знати про її результат, зокрема про постанову Верховного Суду від 18.12.2019, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо її належного повідомлення про розгляд справи у Верховну Суді, а також про її обізнаність щодо прийнятого 18.12.2019 Верховним Судом рішення про звернення стягнення на належну їй земельну ділянку, враховуючи також і той факт, що зазначена справа Касаційним судом розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка на момент прийняття вказаної постанови перебувала за кордоном, що доводиться відмітками у закордонному паспорті, які долучені представником відповідача до матеріалів цивільної справи (а.с.149-159), при цьому стороною позивача не доведено, що відповідачка ОСОБА_3 знала про розгляд справи щодо неї Верховним Судом, а також не доведено що остання знала про прийняте рішення, яке ухвалено не у її користь чи наявність виконавчого провадження щодо неї.

Таким чином, виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм вірну оцінку, а тому дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо відмови позивачу у задоволенні його позовної заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді