Справа №2-2805/2009
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Єригіної І.М.,

при секретарі судового засідання Барашивець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 27.02.2009 року у вигляді заборони на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , 1963 р.н., на підставі договору дарування частини будинку від 19.10.2007р. (ід. номер ).

Заява про скасування заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що ухвалою суду від 27.02.2009 року в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування, було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В заяві ОСОБА_1 посилається на те, що згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2009 року відмовлено в задоволенні позовних вимог у цивільній справі 2-2805/09, яке набрало законної сили.

Заявник зауважує, що між сторонами досягнуто перемир`я, проте арешт, накладений відповідно до ухвали суду від 27.02.2009 р., не скасований.

В судове засідання з ОСОБА_1 не з`явилась, подала заяву про проведення судового розгляду у її відсутність.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа №2-2805/09 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2009 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням суду від 07.08.2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 01.09.2009 року апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволена частково, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 липня 2009 року в частині відмови у задоволені позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя та визнання договору дарування недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано 81/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 81/200 частину будинку АДРЕСА_1 . Визнано недійсним в 14 частині договір дарування частини будинку від 19 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . В решті рішення залишено без зміни.

Ухвалою Верховного суду України від 22.12.2009 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Житомирської області залишено без змін.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.10.2023 року щодо житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано обтяження, накладене ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2009 року.

Забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною ч. 1 ст. 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За правилами ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Згідно п.10 постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 22.10.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Аналіз зазначених правових норм і роз`яснення Пленуму Верховного Суду дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З матеріалів справи судом встановлено, що застосовані заходи забезпечення позову діють протягом тривалого часу - з 27.02.2009 року, судові рішення набрали законної сили, а тому суд вважає, що подальший арешт майна є неправомірним втручанням у право ОСОБА_1 на користування, розпорядження своїм майном, яке підлягає захисту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову відпала потреба, а тому заява про скасування заходів забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 155, 259, 268, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про скасування заходів забезпечення позову, задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2009 року, 2-з-20/2009 щодо заборони відчуження житлового будинку, реєстраційний номер обтяження 8569765 (номер запису про обтяження 157868).

Після набрання ухвалою законної сили направити її копії до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Б.Лятошинського, 15-Б), для виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у ень її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Cуддя І.М. Єригіна