КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Ієговська Анастасія Олександрівна, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,

встановив:

У жовтні 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказували, що 27 лютого 2021 року близько 23:46 відбулась ДТП, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем VolksWagen Polo, д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці пригоди.

Позивачі є батьками загиблого. Станом на момент ДТП, відповідальність водія була застрахована у ТДВ СГ «Оберіг» за договором №201224641.

За фактом настання ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до ЄРДР за №000156. 30 квітня 2021 року слідчим ВРЗ у сфері транспорту СУ ГУНП у м. Києві Демченко О.С. було винесено постанову про закриття кримінального правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Позивачі зазначали, що відповідач безпідставно зменшив суму страхового відшкодування на 50%, та не відшкодував витрати на поховання.

Позивачі вказували, що, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду не пов`язаний з наявністю вини померлого, з огляду на те, що це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, відповідач має здійснити відповідну виплату страхового відшкодування потерпілим у повному обсязі.

На підставі викладеного просили стягнути з відповідача: на користь ОСОБА_1 18 000,00 грн страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 18 000,00 грн страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та 3 746,70 грн страхового відшкодування понесених витрат на поховання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та дійшов висновку, що зменшення розміру відшкодування шкоди з боку страховика є правомірним, оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просять рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі посилаються на те, що при прийнятті рішення про зменшення розміру страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди на 50%, страховик мотивував його тим, що дії пішохода ОСОБА_4 та відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого в частині другій статті 286 КК України, свідчать про наявність з боку пішохода ОСОБА_4 вини в даній ДТП, що стало законною підставою для застосування страховиком пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачам. Проте, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована.

Зазначають, що положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад-пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак, у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля. Оскільки законодавством України передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона повинна відшкодовуватися у повному обсязі.

Вказують, що положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоді застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому твердження суду першої інстанції про те, що порушення потерпілим ПДР і наїзд на нього транспортним засобом є взаємопов`язаними, сукупними діями, внаслідок яких виникла така шкода, апелянти вважають помилковими, оскільки неможливо визнати, що потерпілий, який помер внаслідок наїзду на нього забезпеченого транспортного засобу, навіть за наявності його вини у порушенні вимог Правил дорожнього руху, але за відсутності у нього умислу ні заподіяння собі шкоди, діяв у взаємозв`язку разом з водієм цього джерела підвищеної небезпеки. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів І Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц.

Стверджують, що відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, цією правовою нормою встановлено загальне правило зменшення розміру відшкодування моральної шкоди в разі, коли іншим спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено певного порядку відшкодування такої шкоди. Якщо ж законом, яким врегульовано особливу сферу суспільних відносин, встановлений інший порядок, то визначена підстава зменшення розміру відшкодування не застосовується, адже можливість її вжиття виключається самою правовою нормою, а підлягають до застосування правила спеціального закону.

Посилаються також на те, що спеціальним законом визначено розмір страхового відшкодування, а її зменшення на підставі частини другої статті 1193 ЦК України, яка є загальною правовою нормою та, у разі існування, відсилає до застосування норми спеціального закону, є неправомірним та безпідставним. Отже, законодавцем не передбачено права страховика на власний розсуд зменшувати встановлений підпунктами 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір суми страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у порядку, встановленому ЦПК України, не надходив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди, заданої смертю фізичної особи, у загальному розмірі 39 746,70 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року не відповідає.

Встановлено, що 27 лютого 2021 року близько 23 год. 45 хв водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Фольксваген-Поло», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул.Дегтярівська, зі сторони вул.О.Теліги в напрямку перехрестя з вул.В.Макуха, де на вказаному т-образному перехресті скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 перетинав проїзну частину вул.Дегтярівської в м.Києві на забороняючий для пішоходів червоний сигнал світлофора.

Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-21/18054-ІТ від 23 квітня 2021 року в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Фольксваген-Поло», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору невідповідностей вимогам п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не встановлено.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у м.Києві Демченка О.С. від 30 квітня 2021 року кримінальне провадження № 0000156 від 28 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген-Поло», д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг».

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , мати померлого ОСОБА_4 , звернулась до ТДВ «СГ «Оберіг» з заявою про виплати страхового відшкодування пов`язаного з моральною шкодою в розмірі 36 000 гривень та витрат на поховання в розмірі 3746,70 гривень.

Крім цього, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , батько померлого ОСОБА_4 , звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування, що пов`язано з моральною шкодою в розмірі 36 000 гривень.

Відповідач ТДВ СГ «Оберіг» 08 вересня 2021 року надав відповідь представнику заявників про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою в розмірі по 18 000 гривень кожному потерпілому та повідомив про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують витрати на поховання і Свідоцтва про смерть, що є обов`язковою умовою згідно спеціального закону для виплати страхового відшкодування.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що:

«відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що

«за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_7 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що:

«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У даній цивільній справі, при відмові в задоволенні позову суд першої інстанції виснував, що з боку пішохода ОСОБА_4 є вина в ДТП, що стало законною підставою для застосування страховиком пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачцам.

Суд не звернув увагу, що абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Суд не врахував, що моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року по справі №191/1119/22.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди скасувати. Тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо стягнення витрат на поховання.

Так, стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як видно зі змісту відповіді ТДВ СГ «Оберіг» №770 від 08 вересня 2021 року (а.с. 48), страховик повідомив заявникам про необхідність надання додаткових документів для отримання виплати. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що страхових у здійснення такої виплати відмовив.

Тому суд вважає правомірними дії відповідача щодо витребування у позивачів додаткових документів для прийняття рішення про здійснення страхових виплат на поховання, оскільки як вбачається з матеріалів справи Страховику не надано оригіналу Свідоцтва про смерть, та платіжні документи, які підтверджують розмір таких виплат.

А відтак, вимога про стягнення відшкодування витрат на поховання не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи доведеність обставин, на які посилається позивач, належними та допустимими доказами, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову АТ СК «Країна».

Враховуючи те, що позивачі звільнені від сплати судового збору в силу вимог закону, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 2270 (2270*0,4 + 2270*0,4*150%) грн.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року в частині стягнення страхового відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_2 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути із товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» в дохід держави судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», адреса: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, б. 14; .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова