РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/520/23

Провадження № 2/293/257/2023

16 жовтня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л. В.

за участі секретаря судового засідання Мудрик В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом та тлумачення заповіту

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за змістом якого просить:

- розтлумачити заповіт ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. 06 червня 2008року, зареєстрований в реєстрі за № 1849, як такий, що стосується спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виступає позивачем по даній справі;

- визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатковий строк на протязі одного місяця для подачі до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її мачухи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 24.04.2023 суд позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

04.05.2023 позивач на виконання вимог ухвали від 24.04.2023 подав заяву з доданими документами.

Ухвалою від 08.05.2023 суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 27.06.2023.

Даною ухвалою суд у порядку ст. 84 ЦПК України витребував у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. копію спадкової справи заведеної до майна померлого ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17.05.2023 на адресу суду від правного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. надійшла копія спадкової справи №90/2022, що заведена до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.38-85).

Ухвалою від 27.06.2023, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засіданні, суд відклав підготовчий розгляд справи на 01.08.2023.

01.08.2023 справа не розглядалась в зв`язку з перебування головуючої судді у відпустці. Розгляд справи призначено на 14.09.2023.

Ухвалою від 14.09.2023, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засіданні, суд закрив підготовче судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 16.10.2023.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , яка приходиться позивачу мачухою.

Позивач доводить, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядилась своїм майном в частині земельної ділянки площею 3,72 га, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 237597 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Житомирського (Черняхівського) району Житомирської області, на користь спадкоємця - дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач пояснює, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, з поважних причин, оскільки, їй не було відомо про існування заповіту, даний заповіт виявлено серед речей спадкодавця у лютому 2023. На даний час заповіт не змінено та не скасовано.

Постановою від 11.04.2023 приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Демецької С.Л. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, та у зв`язку з необхідністю тлумачення заповіту.

Позивач пояснює, спадкодавець у заповіті зазначив ступінь родинних відносин із спадкоємцем як дочка, але позивач не в змозі підтвердити родинність стосунків, так як не приходиться дочкою спадкодавцю - ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла відповідач (онука) - ОСОБА_2 .

Для захисту своїх прав позивач звернулася з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна.

Сторони у судове засідання не з`явились.

16.10.2023 представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі та участі позивача, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити (а.с. 108).

16.10.2023 відповідач подала суду заяву згідно якої просить розгляд справи проводити в її відсутність, зазначає що позов визнає та щодо його задоволення не заперечує (а.с. 109).

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 16.06.2023 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новосілка Житомирського району Житомирської області померла ОСОБА_3 у віці 89 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) (а.с. 46).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого відділом реєстрації актів громадського стану Черняхівського районного управління юстиції, 30.05.2002 серія НОМЕР_2 батьками значаться батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_6 (а.с. 4)

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , видано Каленською с/радою Коростенського району Житомирської області від 13.06.1976, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ,про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №7, прізвище дружини після реєстрації шлюбу" ОСОБА_8 " (а.с. 5).

Згідно даних, що містяться у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 30.11.1974 виконавчим комітетом Мокренщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу " ОСОБА_10 " (а.с. 49).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до якої увійшов, в тому числі, земельна ділянка площею 3,72 га, яка їй належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 237597від 07.09.2005 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Житомирського (Черняхівського) району Житомирської області (а.с. 6).

Згідно заповіту, що посвідчений державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчуком В.І. 06 червня 2008 року, та зареєстрований в реєстрі за №1849 ОСОБА_3 заповіла дочці - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №237597 площею 3,72 га, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.7).

За даними інформаційної довідки зі Спаркового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт за номером у спадковому реєстрі №44844106, номер в реєстрі нотаріальних дій № 1849 ; дата посвідчення 06.06.2008; місце посвідчення Житомирська область Житомирський район, Черняхівська державна нотаріальна контора Черняхівської ДНК, інформація про заповідача ОСОБА_3 , стан - чинний ( а.с. 58).

Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. від 11.04.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтві про право на спадщину, яке складається з земельної ділянки площею 3,72 га, що знаходиться на території Пекарщинської сільської ради Житомирського району, Житомирської області, за заповітом, у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини та у зв`язку з необхідністю тлумачення заповіту ( а.с. 10).

Як видно з матеріалів спадкової справу № 90/2022 після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла відповідачка ОСОБА_2 подавши заяву 08.07.2022 до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької С.Л. ( а.с. 39)

Позивач, вказуючи на те, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, а заповіт потребує тлумачення в частині родинних відносин оскільки спадкоємець не є дочкою спадкодавця, змушена звертатися до суду з даним позовом, в якому просить захистити порушене право шляхом визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та тлумачення заповіту.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позовну вимогу щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та тлумачення заповіту, суд встановив, що з огляду на предмет та підстави позову сторонами виникли правовідносини із спадкування, зокрема щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та необхідності тлумачення заповіту, які регулюється нормами права, що містяться в книзі 6 ЦК України.

За загальним правилом про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за відсутності інших спадкоємців пред`являється до територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Так, позивач в обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, посилався на те, що після смерті ОСОБА_3 не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки не знала про існування заповіту. Заповіт було виявлено позивачем в особистих речах ОСОБА_3 в лютому 2023 року.

Необізнаність спадкоємця з приводу даних обставин, на переконання суду, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому суд враховує аргументи позивача, наведені на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не оспорюються відповідачем та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд дійшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлого.

Стосовно вимоги позивача про тулмачення заповіту , суд зазначає про наступне.

Вирішуючи питання тлумачення заповіту суд досліджує дійсну волю заповідача ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Проте тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо дол. спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі N 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Частиною п`ятою статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача.

Тлумачення заповіту судом не повинно замінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням в ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частини заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно дол. спадщини.

Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України діє підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Разом з тим, вирішуючи питання про тлумачення заповіту, суд досліджує дійсну волю спадкодавця. При цьому необхідно виходити з того, що зазначені родинні відносини в заповіті не дають можливості позивачці успадкувати земельну ділянку на підставі заповіту так як між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутній ступінь родинних відносин дочка-мати, так як спадкодавець ОСОБА_1 приходиться мачухою.

За своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавця ОСОБА_3 був спрямований на те щоб залишити ОСОБА_1 у спадок земельну ділянку 3,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пекарщинської сільської ради Житомирського району, Житомирської області, яка належалал померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку у серія ЯБ № 237597, за таких обставин слід розтлумачити зміст заповіту на користь позивача.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на які посилається позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та необхідності тлумачення заповіту, фактично відсутність іншого способу захисту своїх права на отримання спадщини, суд дійшов висновку про наявність у позивача об`єктивних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , що є підставою для задоволення позову у межах заявлених вимог та визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та тлумачення заповіту, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

Розподіл судових витрат

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тому, керуючись такими засадами цивільного судочинства як справедливість та верховенство права, враховуючи, що спір виник внаслідок дій позивача, які виразились у невчасному зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 13, 15, 16, 76-80, 89, 141,142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк тривалістю 1 (один) місяць для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дівочки, Житомирського (Черняхівського ) району, Житомирської області.

3. Перебіг визначеного додаткового строку рахувати з дати набрання рішенням законної сили.

4. Вважати, що заповіт, складений ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І., 06 червня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 1849, як такий, виражена воля спадкодавця в якому дає право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на спадкування за ним.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Повний текст рішення складений та підписаний: 23.10.2023

Суддя Людмила ЛОСЬ