Справа № 346/2781/23
Провадження № 2/346/1160/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі головуючого судді Яремин М.М.
з участю: секретаря Тимошишин І.Л.
позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката адвоката Федасюка Л.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-
свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Оскільки до приватизації житла, воно числилося як гуртожиток для малосімейних осіб, то в силу архітектурного проектування для жителів квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 залишились у спільному користуванні вхідні двері, внутрішній коридор, кухня, туалет та душова кабіна. Через життєві обставини позивач змушена була на певний час переїхати проживати до своєї сестри в с. Жуків Тлумацького району Івано-Франківської області. Оскільки вона періодично перебуває в м. Коломия, виявилось, що відповідач змінила замок на вхідних дверях, у зв`язку з чим позивач не не має можливості потрапити до свого житла. Більше того, відповідач зламала замок до квартири АДРЕСА_2 , занесла туди частину своїх меблів, належні позивачу речі викинула та використовує житло на свій розсуд. Звернення до правління ОСББ та Коломийського відділу поліції не дали результатів. Тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні (здійсненні її права власності) квартирою АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 забрати із вказаної квартири належні їй речі та відновити до належного стану тепло-електропостачання вказаної квартири, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Позивач та її представник, адвокат Федасюк Л.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із вказаних підстав. Позивач також зазначила, що відповідач без її дозволу змінила замок на дверях, у зв`язку з чим вона не має можливості зайти до своєї квартири, повикидала її речі, поставила свої меблі (зокрема, ліжко), чим чинить їй перешкоди у користуванні житлом. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання, шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 23.10.2002 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-2499, позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Даний договір як підстава виникнення права власності зазначений у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 957402 від 09.07.2003 року (а.с. 9-10).
Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого 08.10.2002 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, дана квартира складається з однієї кімнати 13,2 кв. м. Кухня окрема, загальною площею 2,9 кв.м. (1/4), ванна кімната 0,6 кв.м. (1/2), туалет 0,5 кв.м. (1/2), коридор 3,3 кв.м. (1/2), вбудована шафа 0,4 кв.м. (1/2); у графі власник вказана ОСОБА_1 (а.с. 6-8 ).
Відповаідно до даних довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 781 від 15.02.2023 року, складеної ДОП вищевказаного відділу поліції, ОСОБА_1 23.01.2023 року повторно зверталася із заявою відносно претензій за фактом неправомірних дій ОСОБА_2 з приводу поломки вхідних замків до квартири, яка перебуває у спільному користуванні, викинутих речей, обірваної електричної проводки та проведення та встановлення опалювальної батареї в кімнаті заявниці. По даному факту ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 ніхто двері до квартири не пошкоджував, проводку для електропостачання також не зрізав, особисті речі, а саме стіл, тумбочку з-під телевізора не викидала. Перешкод ОСОБА_1 до її помешкання ніхто не створює, оскільки остання відмовляється брати ключі, щоб потрапити в свою квартиру ( а.с. 12, 14 ).
Згідно з даними копії акту, виданого 22.05.2023 року головою ОСББ Прикарпаття плюс (м. Коломия, вул. Карпатська, 40) ОСОБА_3 , останній впродовж багатьох років спостерегігає за житловим конфліктом між мешканцями будинку ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються власниками спільного коридору, туалету, кухні та душу, що в свою чергу призводить до незручностей в експлуатації житла, яке в однаковій юридичній мірі належить їм обом, відповідно до документів на право власності. В той час, як ОСОБА_1 не проживала в своїй кімнаті, ОСОБА_2 методом злому вхідного замка незаконно проникла до житла своєї сусідки, встановила там свої меблі та змінила замок вхідних дверей, що унеможливлює ОСОБА_1 потрапити до своєї кімнати (а.с. 3 ).
Відповідно до листа Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області №І-2/з/108/04/20-20-2023 від 17.03.2023 року, з приводу звернень ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 працівниками поліції проведено профілактичну бесіду про недопущення порушення нею законодавства в майбутньому. Для відшкодування моральної та матеріальної шкоди рекомендовано звернутись до суду, оскільки в даному випадку існують цивільно-правові відносини ( а.с. 13 ).
Згідно з даними довідки № 405, виданої 17.07.2023 року головою ОСББ Прикарпаття плюс , ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 являється сусідкою та проживає в квартирі АДРЕСА_3 ( а.с. 57 ).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , голова ОСББ Прикарпаття плюс , суду пояснив, що даний конфлікт між сторонами триває ще з 2010 року. ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_3 , а ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 . Крім того, сторони є власниками коридору, туалету, кухні та душу, які перебувають у спільному користуванні. За відсутності позивача відповідач заволоділа частиною її кімнати, унітазом та коридором. На відповідне звернення здійснювався виїзд працівниками поліції, під час якого був присутній свідок, яким довелося зламувати вхідні двері, оскільки вони були зачинені, а вхідний замок змінений. В який період змінено замок та чи має доступ на даний час до свого приміщення ОСОБА_1 свідку не відомо, однак, вважає, що дане захоплення майна останньої є незаконним, оскільки у неї наявні відповідні правовстановлюючі документи на майно.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Верховний Суд у постанові від 10.12.2021 року у справі № 372/808/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.
У п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Відповідно до ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 , безпідставно чинитиь позивачу перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_2 (які мають спільний вхід), змінивши замок на дверях, у зв`язку з чим остання позбавлена реальної та об`єктивної можливості користуватися і розпоряджатися таким майном на власний розсуд. При цьому, доказів порушення відповідачем стану тепло-електропостачання належної позивачу квартири нею не надано та судом не встановлено. Тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача відновити до належного стану тепло-електропостачання належної їй квартири не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджена належними та допустими доказами.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с. 2).
Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (немайнового характеру) з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати.
На підставі ст.ст.13, 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України,, та, керуючись ст. ст.12, 81, 141, 263 - 265, 268, 280-289, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В :
позов задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні (здійсненні права власності) квартирою АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_2 забрати з належної ОСОБА_1 вищевказаної квартири АДРЕСА_2 належні їй речі.
В решті вимог відмовити в зв`язку з їхньою безпідставністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення складено 20 жовтня 2023 року.
Суддя Яремин М. П.