КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Мельник Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ПрАТ «Просто-страхування» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Просто-страхування» витрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 7 444 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270 грн та 5 000 грн витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28.07.2019 року ПрАТ «Просто-Страхування» та ОСОБА_2 укладено Поліс №АО/3580554 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Subaru Outback», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

10.03.2020 року у м. Києві на вулиці Попудренка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Subaru Outback», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

При цьому, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року особою, винною у скоєнні даної ДТП, визнано відповідача ОСОБА_1 .

28.12.2020 року ОСОБА_3 звернулася до АТ «Просто-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку, та повідомила, що внаслідок вищезазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до Висновку/калькуляції №143965 від 28.12.2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 8 444 грн.

У зв'язку із зазначеним та на підставі зібраних документів 19.03.2021 року АТ «Просто-Страхування» визнало вищевказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що було складено страховий акт №143965, відповідно до якого страхове відшкодування становить 7 444 грн, та відповідно до платіжного доручення №4912 від 22.03.2021 року виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу у розмірі 7 444 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що ОСОБА_1 залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, позивач вважає, що в силу вимог п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача на його користь підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 7 444 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки інших дорожньо-транспортних пригод за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Subaru Outback», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , не було, то в страховому акті №143965було відображено саме дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 10.03.2020 року, однак працівниками АТ «Просто-страхування» було допущено описку та помилково вказану дату ДТП 11.03.2020 року.

При цьому, вказує на неврахування судом першої інстанції того, що оскільки на момент ДТП у автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вже були наявні пошкодження лакофарбового покриття передньої правої двері та заднього бампера, то в даному випадку збитки від другого контакту визначалися як різниця вартості збитку, розрахованого, виходячи із сукупності пошкоджень і вартості збитку від першого контакту, у розмірі 50 %.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним та таким, що прийняте без порушення вимог законодавства.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження наявності обставин, які входять до предмета доказування. Натомість, наявні у матеріалах справи постанова суду, страховий акт, складений за настанням події ДТП, та акт огляду транспортного засобу містять розбіжності у даті події ДТП.

Також, суд установив, що за змістом розрахунку вартості складових найменувань деталей та переліку робіт за висновком/калькуляцією №143965 від 28.12.2020 року, на якому ґрунтуються позовні вимоги, неможливо встановити дійсну вартість відновлення автомобіля з урахуванням саме тих пошкоджень, які відносяться до події дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року у справі №755/4251/20 10.03.2020 року о 17 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Cубару», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Києві по вул. Попудренка, 26/9, при зміні напрямку руху не впевнився у безпеці руху, не витримав безпечного інтервалу та допустив наїзд на автомобіль «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів і порушення п. 10.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Зокрема, ОСОБА_1 залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України.

При цьому, вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

Згідно з положеннями частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідача у вчиненні 10 березня 2020 року ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду даної цивільної справи.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 10 березня 2020 року автомобіль марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував відповідач, був застрахований у ПрАТ «Просто-Страхування» на підставі полісу №АО/3580554 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, згідно з яким франшиза визначена у розмірі 1 000 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належав на праві власності ОСОБА_3 .

У зв'язку із зазначеним, 28 грудня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «Просто-Страхування» з повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. У цьому повідомленні ОСОБА_3 зазначила, що 12 березня 2020 року близько 14:00 год. автомобіль Хюндай, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , був припаркований за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 26; водій автомобіля «Субару» пошкодив автомобіль з правої сторони. В автомобілі марки «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , наявні пошкодження: задній бампер, праве заднє крило, двері з правої сторони, праве дзеркало, праве крило. В автомобілі марки «Субару», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , наявні пошкодження з правої сторони.

Відповідно до висновку/калькуляції №143965 від 28 грудня 2020 року вартість ремонту автомобіля марки «Хюндай» становить 8 444 грн.

Згідно зі страховим актом №143965 від 19 березня 2021 року, складеним ПрАТ «Просто-страхування», розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті власнику пошкодженого автомобіля марки «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 7 444 грн.

22 березня 2021 року ПрАТ «Просто-страхування» на підставі розпорядження №143965 від 19 березня 2021 року сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 7 444 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №4912 від 22 березня 2021 року.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень частини третьої статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як передбачено частиною першою статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимог (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При цьому, положеннями п.п. «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Водночас, у відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами статей 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що ОСОБА_1 залишив місце скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а отже, в силу вимог п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача на його користь підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 7 444 грн.

Разом з тим, усупереч вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства України, позивачем не надано до суду достатніх та належних доказів на підтвердження наявності обставин, які входять до предмета доказування у даній справі.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції з аналізу матеріалів даної справи, існують розбіжності у датах події дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: у постанові суду датою ДТП вказано 10 березня 2020 року, страховий акт складений за настанням події дорожньо-транспортної пригоди, яка настала 11 березня 2020 року, акт огляду транспортного засобу складався за подією, що мала місце 12 березня 2020 року, а потерпіла особа ОСОБА_3 повідомляла позивача про дату події пошкодження транспортного засобу 12 березня 2020 року.

Також, судом першої інстанції встановлено, що оцінка вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 8 444 грн, на підставі якої проведена страхова виплата за вирахуванням франшизи, визначалась на підставі Акту огляду транспортного засобу №143965 від 28 грудня 2020 року, відповідно до якого встановлено вартість робіт та матеріалів за: ремонт кришки дзеркала правого (лакофарбове покриття), ремонт дверцят передніх правих (лакофарбове покриття), ремонт та фарбування дверцят задніх правих (деформація, лакофарбове покриття), ремонт та фарбування боковини задньої правої (деформація, лакофарбове покриття) та фарбування бамперу заднього (лакофарбове покриття) - 50%.

Разом з тим, вказаний Акт огляду транспортного засобу від 28 грудня 2020 року містить перелік пошкоджень, що не пов`язані з подією дорожньо-транспортної пригоди, до яких, зокрема, віднесено: дах транспортного засобу, бампер передній, поріг правий, двері передні праві (лакофарбове покриття), боковина задня ліва та бампер задній (лакофарбове покриття).

Тобто, пошкодження лакофарбового покриття передньої правої двері та лакофарбове покриття заднього бамперу, які не відносяться до пошкоджень отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, включені до розрахунку вартості відновлення автомобіля марки «Хюндай», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Посилання апелянта на те, що ним було доведено розмір страхового відшкодування, оскільки згідно з нормами Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів у висновку/калькуляції № 143965 від 28 грудня 2020 року при розрахунку матеріального збитку оцінювачем було пораховано вартість робіт по ремонту лакофарбового покриття двері передньої правої та бампера заднього в розмірі 50 %, колегія суддів відхиляє, оскільки в указаному висновку не вказана 100% вартість та підстави нарахування саме 50% від загальної вартості.

Крім того, п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, на який позивач посилається в обґрунтування доводів апеляційної скарги, навпаки передбачає включення до розрахунку вартості робіт з пофарбування або повне пофарбування зовнішніх і внутрішніх поверхонь кузова, або пофарбування тільки зовнішньої поверхні, а не 50% від загальної вартості пофарбування.

До того ж, як установлено під час розгляду справи, дорожньо-транспортна пригода відбулась 10 березня 2020 року, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року у справі №755/4251/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, проте із заявою про настання страхового випадку ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «Просто страхування» 28 грудня 2020 року та лише 28 грудня 2020 року відбувся огляд транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулась 10 березня 2020 року, тобто більше ніж через 9 місяців після ДТП.

При цьому, будь-які відомості та докази щодо стану транспортного засобу одразу після ДТП у матеріалах справи відсутні.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи зі змісту розрахунку вартості складових найменувань деталей та переліку робіт за висновком/калькуляцією №143965 від 28 грудня 2020 року, на якому ґрунтуються позовні вимоги, неможливо встановити дійсну вартість відновлення автомобіля з урахуванням саме тих пошкоджень, які відносяться до події дорожньо-транспортної пригоди.

Жодних інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Доводи апелянта про те, що оскільки інших дорожньо-транспортних пригод за участю автомобіля марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Subaru Outback», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , не було, то в страховому акті №143965 було відображено саме дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 10 березня 2020 року, однак працівниками АТ «Просто-страхування» було допущено описку та помилково вказану дату ДТП 11 березня 2020 року, не заслуговують на увагу суду, оскільки жодних доказів тому не надано, а також не зазначено жодних пояснень з приводу того, що в Акті огляду транспортного засобу дату ДТП вказано 12 березня 2020 року.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позивачем останніх.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник