СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21585/20

пр. № 2/759/325/23

12 жовтня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Істоміній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 про стягнення боргу та просить з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог: - стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь позивача заборогованість у сумі 337500, 00 грн, що становить 12500, 00 доларів США, 3939, 08 грн. - 3% відсотки річних, 8206, 42 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами з кожного; - судові витрати покласти на відповідачів.

Позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 надала в борг сину ОСОБА_7 , грошові кошти у сумі 50000, 00 доларів США, що становить 1350000, 00 грн. відповідно до договору позики від 18.07.2015 року на строк до 31.12.2020 року та договору позики від 11.02.2020 року на строк до 31.12.2020 року. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина, до якої входить квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 . На час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 спільно із спадкодавцем ніхто постійно не проживав, але у нього залишилися наступні спадкоємці: - дружина ОСОБА_2 ; - дочка спадкодавця від першої цивільної дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 ; - дочка спадкодавця від другої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ; - мати спадкодавця ОСОБА_1 . Враховуючи те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_7 помер та грошові кошти, що були позичені у позивача він, як позичальник повернути у зазначений час, а саме до 31.12.2020 року позивачу не зможе. 24.11.2020 року позивач пред`явила свої вимоги до усіх спадкоємців спадкодавця шляхом подачі вимоги (претензії) «Про пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» та внесла її до спадкової справи у 12-й Київській державній нотаріальній конторі за місцем знаходження спадкової справи ОСОБА_7 . До цього часу грошові кошти у розмірі 1012500, 00 грн. від спадкоємців позивачу не надійшли. Окрім цього, просить стягнути проценти за користування чужими коштами та 3% річних.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року в задоволення заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2021 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито.

13.05.2022 року розпорядженням №271 здійснено повторний авторозподіл справи, у зв`язку з перебуванням судді Войтенко Ю.В. на лікарняному.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2022 року справу прийнято до провадження судді Журибеди О.М. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2023 року поновлено судовий розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Богуцький І.О. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась.

Відповідач ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 .

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ст. 202 ЦК України зазначає, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми.

Позивачем у справі на підтвердження укладення договорів позики додано копії розписки від 18.07.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_7 взяв в борг у ОСОБА_1 675000, 00 грн., що еквіваленто 25000 доларв США, які зобов`язався повернути в строк до 30.12.2020 року та розписки від 11.02.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_7 взяв в борг у ОСОБА_1 675000, 00 грн., що еквівалентно 25000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30.12.2020 року (том 1 а.с. 13,14).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договори позики від 18.07.2015 року та від 11.02.2020 року.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_7 скористався наданими в борг грошовими коштами, проте зобов`язання належним чином за договором позики не виконав.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегоінального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.06.2020 року (том 1 а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належить померлому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.08.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., за реєстровим № 1538 (том 1 а.с. 30) та Витягом з Державного реєстру речових прав №42462680 від 25.08.2015 року (том 1 а.с. 31) та транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (том 1 а.с. 32-33).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України вбачається, що у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки ОСОБА_7 помер, то відповідати перед позивачем ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

24.11.2020 року ОСОБА_1 на адресу 12 Київської державної нотаріальної контори була надіслана претензія про пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців та внесення до спадкової справи (том 1 а.с. 15-16).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №580/2020 року, яка була витребувана ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 подали мати - ОСОБА_1 , донька ОСОБА_9 , законним представник якої ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_2 та донька - ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено, що відповідачі у встановленому законом порядку та у встановлений статтею 1270 ЦК України строк прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 .

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 615/473/20 від 24.11.2021 року.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи предмет спору усправі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21), від 22 червня 2022 року у справі № 592/8474/20 (провадження № 61-4657св21) та від 5 жовтня 2022 року у справі № 521/10631/20 (провадження № 61-5934св22).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем ОСОБА_1 пред`явлено свої вимоги до спадкоємців померлого через нотаріуса в строк, встановлений ст.1281 ЦК України.

Як вже було зазначено вище, судом встановлено наявність порушеного права позивача на повернення коштів в розмірі 50000, 00 доларів США, що становить 1350000,00 грн., відповідно до договорів позики від 18.07.2015 року та від 11.02.2020 року.

Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача ОСОБА_2 , що відповідачеві ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 не було відомо про взяття чоловіком ОСОБА_7 у матері таких коштів у борг за борговими розписками або договорами позики та те, що останні мають ґрунтовні підозри щодо дійсності складання вказаних розписок ОСОБА_7 , оскільки дані посилання в ході розгляду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_7 під час провадження у справі про розірвання шлюбу (справа №759/15998/18) через свого представника надав як доказ до відзиву на позовну заяву, розписки про отримання коштів від 18.07.2015 року. Тобто, ОСОБА_7 визнав свої боргові зобов`язання перед кредитором.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц Верховний Суд зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц Верховний Суд вказав, що «встановивши, що за спадкодавцем зареєстроване нерухоме та рухоме майно, суди дійшли помилкового висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя належало рухоме чи нерухоме майно. Суди під час вирішення спору не встановили обставин, що мають значення для справи на підставі належних та допустимих доказів, не надали належної правової оцінки усім доказам у сукупності та залишили поза увагою, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

У постанові від 18 вересня 2019 року справі № 336/7643/18 Верховний Суд дійшов висновку, що вирішуючи спір, суди не дослідили наявність обставин, якими банк обґрунтовував свої вимоги, зокрема, фактичне прийняття відповідачем спадщини у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, та правовий статус житла, у якому відповідач проживав разом із боржником на час відкриття спадщини.З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався на обґрунтування своїх вимог та вказав, що суди фактично не розглянули позов про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, залишили спір невирішеним.

У справі № 306/2000/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Вирішуючи спір по суті, суди не з`ясували правовий статус будинку, хто є його власником та чи увійшов цей будинок до спадкового майна, таким чином не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, не перевірили належно доводи банку, формально відмовили у задоволенні його позову, констатувавши факт недоведеності одержання відповідачем в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна через відсутність даних про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів та обґрунтованих заперечень щодо вартості спадкового майна суду не надали, то з них на користь позивача підлягають стягненню боргові зобов`язання спадкодавця ОСОБА_7 по 337500, 00 грн., що становить 12500, 00 доларів США з кожного.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позов в частині вимог про стягнення заборгованості з відповідачів в розмірі по 337500, 00 грн., що становить 12500, 00 доларів США є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів по 3939, 08 грн. - 3% річних та 8206, 42 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду із зазначеними вимогами позивач посилається на ст.625 ЦК України

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів у розмірі, який виник за життя спадкодавця.

Борговими розписками, в даному випадку, був встановлений строк повернення грошових коштів - 30.12.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_7 помер.

У відповідача не виникло обов`язку сплати позивачу грошових сум , визначених ст.625 ЦК України у період з 08.12.2020 року по 30.04.2021 року. Таким чином позовні вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Щодо судових вират, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору про надання правової допомоги №11 від 11.11.2020 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , адвокат бере на себе зобов`язання, ретельно і сумлінно представляти права і законні інтереси клієнта та надавати правову допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити цю допомогу згідно умов договору (том 1, а.с.38-40).

Згідно розрахункової квитанції від 07.11.2020 року оплата згідно договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 №11 від 10.11.2020 року складає у загальному розмірір за 9 год. послуг - 9900, 00 грн. (том 1 а.с. 41).

На підставі акту №1 від 07.12.2020 року здачі-приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги №11 від 10.11.2020 року загальна вартість юридичних послуг, наданих виконавцем замовнику складає: 09 год. х 1100, 00 грн = 9900, 00 грн. (том 1 а.с. 42).

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд також бере до уваги позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що представником позивача дотримані вимоги процесуального закону, щодо порядку та обсягу подання заяви про стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи на оплату правничої допомоги. За таких обставин, суд вважає, що заявлені представником позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи та направлені на оплату послуг наданої правничої допомоги в розмірі 9900, 00 грн. є співмірними із складністю справи й обсягом робіт виконаних адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, значенням справи для сторони, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 3300, 00 грн. з кожного.

Суд, в свою чергу, відхиляє твердження сторони відповідача ОСОБА_2 щодо того, що заявлені представником позивача витрати є неспівмірними із складністю справи й обсягом робіт виконаних адвокатом, а також не підтвердженими відповідними доказами, оскільки, на переконання суду, такі твердження є надуманими і необґрунтованими.

Судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, покладаються на відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.4,5,12,13,141,247,263,265,268,280-282 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , законним представником якої є ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_4 виданий 10.11.2017 року, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС країни в Донецькій облассті 03.08.2000 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) заборгованість у сумі 337500 (триста тридцять сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., що становить 12500, 00 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 від 07.08.2008, зареєстроване проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС країни в Донецькій облассті 03.08.2000 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) заборгованість у сумі 337500 (триста тридцять сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., що становить 12500, 00 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження від 01.12.2015, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС країни в Донецькій облассті 03.08.2000 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) заборгованість у сумі 337500 (триста тридцять сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., що становить 12500, 00 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_4 виданий 10.11.2017 року, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_8 від 07.08.2008, зареєстроване проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження від 01.12.2015, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС країни в Донецькій облассті 03.08.2000 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати по 3496 (три тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 46 грн. судового збору та по 3300 (три тисячі триста) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Журибеда