Провадження 2/127/1954/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

20.07.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вінницької міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Мотивувала позов тим, що ОСОБА_5 був її батьком і за життя отримав від своєї матері ОСОБА_6 за договором дарування від 25.12.2006 року 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 , до складу якої увійшло: в будинку «А» на першому поверсі: коридори 1-1, 1-6, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 1-1, 1-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-6, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку становить 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м.

В подальшому, 29.02.2008 року ОСОБА_5 отримав у власність за договором міни сарай «Б», навіс «б», сарай «В», сарай «Д». У зв`язку з перерахунком часток у спільній частковій власності, на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №1924 від 09.08.2012 року замість вказаних договорів дарування та міни ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року. Таким чином, ОСОБА_5 був власником 4/10 часток житлового будинку. Решта часток будинку належали ОСОБА_7 (29/100 частки) та ОСОБА_8 (31/100 частки).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадкоємці першої черги позивач ОСОБА_1 та матір померлого ОСОБА_6 прийняли спадщину. Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом видане не було, оскільки ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про визнання недійсними довіреності та договору дарування від 25.12.2006 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18 задоволено позов ОСОБА_6 та визнано недійсною довіреність, договір дарування від 25.12.2006 року та договір міни від 29.02.2008 року з моменту їх посвідчення та укладення. Вінницький апеляційний суд постановою від 14.02.2019 року вказане рішення скасував в частині визнання договору міни недійсним та ухвалив в цій частині нове відмовив в задоволенні вимоги. Лише 02.12.2020 року Верховний Суд вказані рішення скасував, а в позові ОСОБА_6 відмовив.

В зв`язку з відновленням чинності договору дарування від 25.12.2006 року позивач знову звернулася до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва, однак, їй було відмовлено, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19 було задоволено позов ОСОБА_6 , визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року, видане на ім`я ОСОБА_5 на 4/10 частки вказаного житлового будинку. Також визнано за ОСОБА_6 право власності на 4/10 частки. На підставі рішення суду ОСОБА_6 зареєструвала за собою право власності на спірне майно, а 20.11.2019 року подарувала його ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках.

Постановою Вінницького апеляційного суду № 127/14497/19 від 26.05.2021 року скасоване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року, а провадження у справі закрито. Таким чином, свідоцтво про право власності від 09.08.2012 року відновило свою чинність.

В зв`язку з цим 09.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про витребування майна, належного їй як спадкоємцю, що прийняв спадщину. Після подання позову дізналась, що 16.03.2021 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подарували все будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_8 (51/100 часток) і ОСОБА_2 , яка є донькою ОСОБА_7 (49/100 часток).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року було витребувано від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 1/ 2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б». Підставою для задоволення позову стало те, що ОСОБА_1 як спадкоємцю за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 на лежить частка спадкового майна, а решта частка була успадкована ОСОБА_6 матір`ю ОСОБА_5 . Право власності ОСОБА_1 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за правом представлення. Також спадщину прийняли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в силу ст. 1268 ЦК України.

Спадщина ОСОБА_6 фактично складається з від 4/10 часток (тобто 2/10) житлового будинку АДРЕСА_1 , яке ОСОБА_6 успадкувала після смерті ОСОБА_5 , разом з тим, внаслідок декількох незаконних відчужень під час існування судових спорів дане майно зареєстроване за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Частка позивача ОСОБА_1 у спадщині ОСОБА_6 становить 1/3 від 2/10 (тобто 1/15, або 2/30) житлового будинку. Оскільки спадкове майно вибуло із володіння позивача поза його волею та фактично зареєстроване за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , витребуванню від відповідачів на підставі ст. 388 ЦК України підлягають по 1/30 частці в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ. «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв літ. «Б», «В», «Д», навісу «б».

Крім того, спірний будинок ОСОБА_5 був розташований на земельній ділянці, площею 0,1000га, кадастровий номер :02:087:0040, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Набувши право власності на 4/10 частки будинку на підставі договорів міни від 29.02.2008 року і дарування від 25.12.2006 року, за приписами ст.ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України ОСОБА_5 набув право власності і на частку земельної ділянки, на якій він розміщений. Окремого договору щодо ділянки не було. Виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності (ст.ст. 368, 370, 377 ЦК України, ст.ст. 89,120 ЗК України) ОСОБА_5 набув право власності на 1/3 частку ділянки разом із співвласниками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Оскільки позивач ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , їх частки у земельній ділянці мали б становити по від 1/3, тобто по 1/6 від всієї земельної ділянки. Крім того, після смерті ОСОБА_6 позивач ОСОБА_1 також успадкувала (в порядку представлення) разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 частку земельної ділянки ОСОБА_6 1/3 від 1/6, що становить 1/18 від всієї ділянки.

Таким чином, загальний розмір ділянки, площею 0,1000га, по АДРЕСА_1 , що успадкувала ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , становить 2/9 частки (1/6 + 1/18 = 2/9).

Дана ділянка з кадастровим номером :02:087:0040, площею 0,1000 га, була поділена на дві ділянки з кадастровими номерами :02:087:0351, площею 0,0160 га (власником є ОСОБА_9 ) і :02:087:0352, площею 0,0840 га (власниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ). Тому позивач ОСОБА_10 набула право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на 2/9 частки в новоутворених земельних ділянках.

Крім того, спадкодавець ОСОБА_6 була співвласником разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельної ділянки, площею 0,1029 га, кадастровий номер :02:087:0041, для ведення садівництва, по АДРЕСА_1 . Отже, 1/3 частка цієї ділянки також увійшла до складу спадщини і позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину разом із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 і її частка у цій ділянці становить 1/9 (1/3 від 1/3).

Дана ділянка з кадастровим номером :02:087:0041, площею 0,1029 га, була поділена на дві ділянки з кадастровими номерами :02:087:0353, площею 0,0896 га та :087:0354, площею 0,0133 га. В свою чергу земельна ділянка, площею 0,0896 га, була поділена на дві земельні ділянки з кадастровим номером :02:087:0358, площею 0,0012 га та на :02:087:0359, площею 0,0884 га, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Таким чином, замість ділянки :02:087:0041 в тих самих межах і конфігурації існує три земельних ділянки з кадастровим номером :087:0354, площею 0,0133 га (власником є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ), :02:087:0358, площею 0,0012 га (власником є Вінницька міська рада), :02:087:0359, площею 0,0884 га (власником є ОСОБА_9 ), які розташовані по АДРЕСА_1 . Оскільки спадкова частка позивача ОСОБА_1 1/9 є ідеальною, то позивач має право на відповідну частку у всіх трьох новостворених земельних ділянках.

Відповідно до вимог ст.ст. 387, 388, 392 ЦК України, ст.ст. 89, 120 ЗК України позивач ОСОБА_1 просила витребувати від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/30 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».

Витребувати від ОСОБА_4 2/9 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:087:0351, загальною площею 0,0160 га, по АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 2/9 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:087:0352, загальною площею 0,0840 га, по АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 1/9 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:087:0354, загальною площею 0,0133 га, по АДРЕСА_1 .

Витребувати від Вінницької міської ради 1/9 частку земельної ділянки, кадастровий номер :02:087:0358, загальною площею 0,0012 га, по АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_4 2/9 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:087:0359, загальною площею 0,0884 га, по АДРЕСА_1 .

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 22.07.2022 року було відкрито загальне провадження у справі № 127/14301/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Вінницької міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння.

18.01.2023 року закрите підготовче провадження у даній справі (а.с. 192 т.1).

21.09.2023 року закрите провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відмовою позивача від позову в частині вимог до ОСОБА_4 , Вінницької міської ради.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Арустамян А.Е. підтримала позовні вимоги відповідно до обставин, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив, просила позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 адвокат Драчук Т.М. позов не визнала, подала відзив (а.с. 112-122 т.1), просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 25.12.2006 року між ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. 14.11.2006 року за реєстровим №5494, та ОСОБА_5 був укладений договір дарування. Зі змісту договору вбачається, що ОСОБА_6 в особі представника передала безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_5 прийняв у дар 1/3 частку будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У власність обдаровуваного перейшло в будинку «А» на 1-ому поверсі: коридори 1-1, 1-б, туалет 1-2, ванна 1-3, кухня 1-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, коридори 2-1, 2-5, туалет 2-2, ванна 2-3, кухня 2-4, кімнати 2-б, 2-7, 2-8, в підвальному приміщенні: тамбур ХVI, гараж Х, котельня ХІ, кладові ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV. Житлова площа вказаної частини будинку складає 107,8 кв.м., загальна 236,9 кв.м. Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. (а.с. 19. т.1).

29.02.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. За цим договором сторони, які є співвласниками цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , провели міну належних кожному з них господарських будівель, що відноситься до зазначеного будинку. Так, у власність ОСОБА_7 перейшло 11/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме в підвалі П/А: гараж Х, котельня ХІ, комори ХІІ, ХУ, ХІУ, в тамбурі «аІ»: тамбур ХУІ, а у власність ОСОБА_5 перейшла 1/20 частка цього ж будинку, а саме: сарай Б, навіс «б», сарай В, сарай Д (а.с. 20 т.1).

09.08.2012 року взамін вказаних договорів ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на 4/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 21, 22 т.1). До складу 4/10 часток увійшли: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини І площею 3,5 м2, частина сходової клітини ХVII площею 3,6 м2, частина сходової клітини ХVІІІ площею 3,6 м2, котельня VІІІ, - загальною площею 171,0 м2, в тому числі житловою 107,8 м2, тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б». Право власності було зареєстроване в реєстрі 20.09.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 17 т.1).

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 453/2016 до майна померлого ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44435246 (а.с. 53 т.1).

Спадщину за законом прийняли донька ОСОБА_5 - ОСОБА_1 і мати ОСОБА_5 ОСОБА_6 (а.с. 123-124 т.1).

06.07.2021 року нотаріусам Першої Вінницької державної нотаріальної контори Сушицькою А.О. прийнято постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/10 частки будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 123-124 т.1), оскільки нотаріусом було встановлено, що правовстановлюючі документи на вказаний будинок скасовані, а право власності зареєстроване за іншими особами.

Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі № 127/23711/18 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_8 , про визнання довіреності та договору дарування недійсними - задоволено. Визнано недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П. від 14 листопада 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 5494 з моменту її посвідчення. Визнано договір дарування від 25.12.2006 року, укладений між ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 недійсним з моменту укладення. Визнано договір міни від 29.02.2008 р., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 недійсним з моменту укладення (а.с. 23-26 т.1).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року у справі № 127/23711/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Виключено з резолютивної частини рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року абзац другий. Скасовано рішення Вінницького міського суду від 05 грудня 2018 року в частині визнання недійсним договору міни від 29.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 1116 і в цій частині постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 27-31 т.1).

Постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в частині визнання недійсною довіреності та договору дарування скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_8 про визнання довіреності та договору дарування недійсними (а.с. 37-43 т.1).

Таким чином, Верховний Суд відновив чинність договору дарування від 25.12.2006 року та договору міни від 29.02.2008 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала справа №127/14497/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності. Рішенням суду від 21.06.2019 року було визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 09.08.2012 року, видане виконкомом Вінницької міської ради на ім`я ОСОБА_5 на 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на 4/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: в житловому будинку літ. «А»: коридори 1- І, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частину сходової клітини І площею 3,5 кв.м., частину сходової клітини XVII площею 3.6 кв.м., частину сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельню VIII, загальною площею 171,0 кв.м., в т.ч. житловою - 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ «а», вбиральні 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В» «Д», навіс літ- «б», в підвальному приміщенні: тамбур XVI, гараж X, котельню XI, кладові XII, XIII, XIV, XV (а.с. 231-234 т.1).

Після реєстрації права власності на 4/10 частки ОСОБА_6 подарувала її в рівних частках (по 2/10) за договором дарування № 809 від 20.11.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я.А. - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с. 10-11 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с. 50 т. 1).

Приватним нотаріусом Копаничук Я.Ю. заведена спадкова справа № 11/2020 до майна померлої ОСОБА_6 (а.с. 159-186 т.1). Спадщину за законом прийняли позивач ОСОБА_1 (за правом представлення батька сина померлої ОСОБА_5 ), донька ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 (а.с. 134 т.1).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності, визнано нечинним і скасоване. Провадження у справі за позовом ОСОБА_6 , правонаступниками якої є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності закрито (а.с. 4-6 т.2).

Крім того, судом встановлено, що під час розгляду справи судами відбувся перехід права власності на будинок АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування від 17.03.2021 року № 122, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. право власності на 51/100 частку будинку зареєстроване за ОСОБА_3 . На підставі договору дарування від 16.03.2021 року № 119, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сорочинською І.Г. право власності на 49/100 часток будинку зареєстроване за ОСОБА_2 . Дані обставини встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року (а.с. 44-47 т. 1) та підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 314566773 від 08.11.2022 року (а.с. 144-146 т. 1), № 273815051 від 08.09.2021 року (а.с. 11-12 т. 2).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2021 року № 127/5919/21 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Витребувано від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 1/2 частку від 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , до складу яких входить: в житловому будинку літ. «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнати 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частина сходової клітини ХVІІ площею 3,6 кв.м., частина сходової клітини XVIII площею 3,6 кв.м., котельня VІІІ загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераса 1/3 літ. «а», убиральня 1/3 літ. «Г», гараж літ. «Ж», сараї літ. «Б», «В», «Д», навіс літ. «б» (а.с. 44-47 т.1).

При розгляді цієї справи судом було встановлено, що частина спірного будинковолодіння вибула з володіння батька позивача, як власника, не за його волею, а виключно внаслідок судових рішень, які в подальшому були скасовані, зокрема на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/23711/18, постанови Вінницького апеляційного суду від 14.02.2019 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2019 року у справі №127/14497/19. Вказані рішення були правовою підставою, яка позбавила померлого ОСОБА_5 права власності (а його спадкоємців спадкового майна) та надала ОСОБА_6 можливість зареєструвати за собою право власності та в подальшому подарувати третім особам в рівних долях 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Останні в свою чергу подарували все будинковолодіння відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у відповідних частках. Разом з тим, постановою Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 127/23711/18 та постановою Вінницького апеляційного суду від 26.05.2021 року у справі №127/14497/19 попередні рішення судів були скасовані, в зв`язку з чим у ОСОБА_6 було відсутнє право на відчуження спірного майна.

На підставі рішення суду від 16.12.2021 року право власності ОСОБА_1 на 2/5 частки будинку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 57 т.1).

Право власності ОСОБА_3 (41/100) та право власності ОСОБА_2 (39/100) також зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 144-146 т.1).

В даному провадженні вирішується спір щодо спадкового майна ОСОБА_6 .

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності, набутого внаслідок спадкування за законом і такого, що вибуло незаконно поза волею власника, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ЦК України).

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ст. 1278 ЦК України.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи наведені обставини, судом було встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складалась із від 4/10 (тобто 2/10) часток будинку по АДРЕСА_1 , які ОСОБА_6 успадкувала після смерті свого сина - ОСОБА_5 . Разом з тим, внаслідок незаконних відчужень під час судових спорів дана частка спадкового майна фактично зареєстрована за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 за правом представлення шляхом подання заяви нотаріусу разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , її частка в спадковому майні становить 1/3 від 2/10 (тобто 1/15).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Саме такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.

Цей висновок у подальшому був неодноразово підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах: від 05 грудня 2018 року (справа № 522/2110/15-ц, провадження № 14-247цс18 та справа № 522/2201/15-ц, № 14-179цс18), від 15 травня 2019 року (справа № 522/7636/14-ц, провадження № 14-636цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини першатретя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №700/460/17.

Крім того, статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16-ц.

Оскільки майно, яке ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_6 (1/15 або 2/30 часток), вибуло з її володіння на підставі рішень судів, які в подальшому були скасовані, але майно зареєстроване за відповідачами, позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину за законом, хоча спадщина належала їй з часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза її волею, тому право позивача підлягає захисту шляхом витребування від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 1/30 частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що саме даний спосіб захисту прав ОСОБА_1 буде ефективним, враховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду, і буде відповідати характеру спірних правовідносин. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 10 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 757/11526/19-ц ще раз досліджував питання щодо захисту прав спадкоємця і підтримав висновки, що наведені вище.

Також суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі ВС, висловлених у низці постанов, про можливість витребування лише індивідуально визначеного майна або майна, яке виділено в натурі. Свою позицію Велика Палата виклала в постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19.

Враховуючи дані обставини заперечення відповідачів щодо позовних вимог суд вважає безпідставними.

Позов в частині вимог щодо витребування від відповідачів часток земельних ділянок задоволенню не підлягає.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що успадкувала 2/9 часток від всієї ділянки, кадастровий номер :02:087:0040, загальною площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2 від ОСОБА_5 і 1/18 від ОСОБА_6 .

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що дана земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі державного акту ЯА 394062 від 16.11.2005 року (а.с. 52).

Частки співвласників у спільній власності визначені не були і в судовому порядку частки не визначались.

Доказів того, що ОСОБА_5 набув право власності на частку цієї ділянки при переході права власності на 4/10 часток будинку позивач також не надала.

Дана ділянка :02:087:0040, площею 0,1000 га, була поділена на дві ділянки з кадастровими номерами :02:087:0351, площею 0,0160 га (власником є ОСОБА_9 ) і :02:087:0352, площею 0,0840 га (власниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ).

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що успадкувала 1/9 частку (1/3 від 1/3 частки ОСОБА_6 ) від всієї ділянки, кадастровий номер :02:087:0041, загальною площею 0,1029 га, цільове призначення для ведення садівництва, що розташована в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні було встановлено, що дана земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі державного акту ЯА 394084 від 16.11.2005 року (а.с. 51).

Частки співвласників у спільній власності визначені не були і в судовому порядку частки не визначались.

Дана ділянка з кадастровим номером :02:087:0041, площею 0,1029 га, була поділена на дві ділянки з кадастровими номерами :02:087:0353, площею 0,0896 га та :087:0354, площею 0,0133 га. В свою чергу земельна ділянка, площею 0,0896 га, була поділена на дві земельні ділянки з кадастровим номером :02:087:0358, площею 0,0012 га та на :02:087:0359, площею 0,0884 га. Таким чином, замість земельної ділянки :02:087:0041 в тих самих межах і конфігурації існує три земельних ділянки з кадастровим номером :087:0354, площею 0,0133 га (власником є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ), :02:087:0358, площею 0,0012 га (власником є Вінницька міська рада), :02:087:0359, площею 0,0884 га (власником є ОСОБА_9 ), які розташовані по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України станом на 25.12.2006 року (договір дарування, за яким ОСОБА_5 набув право власності на частку будинку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Відповідно до ч. 4 цієї статті при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України станом на 09.08.2012 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

ОСОБА_5 набув право власності лише на частку будинку, а 09.08.2012 року йому було видане свідоцтво про право власності на 4/10 часток. Іншими співвласниками в зв`язку з перерахунком часток залишались ОСОБА_7 (29/100) та ОСОБА_8 (31/100).

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не довела позовних вимог в частині визначення часток земельних ділянок спадкодавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у спільній сумісній власності, а також розміру ділянки, на якій розміщений будинок і який був необхідний для обслуговування, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту про витребування ідеальних часток ділянки з чужого незаконного володіння є неефективним способом захисту, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

При зверненні до суду з позовом позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 12 405 грн. (а.с. 16).

Оскільки позов задоволено частково, в частині витребування часток в будинку, а щодо витребування земельних ділянок відмовлено, судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам становить 6 202,50 грн. (50%). Дана сума підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частках, по 3 101,25 грн. з кожної.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 387, 388, 1216, 1218, 1266, 1268, 1278, 1299 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/30 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».

Витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/30 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А» - коридори 1-1, 1-6, 2-1, 2-5, туалети 1-2, 2-2, ванни 1-3, 2-3, кухні 1-4, 2-4, кімнат 1-5, 1-7, 1-8, 2-6, 2-7, 2-8, частини сходової клітини ХVII площею 3,6 кв.м., котельні VІІІ, - загальною площею 171,0 кв.м., в тому числі житловою 107,8 кв.м., тераси 1/3 літ. «а», убиральні 1/3 літ «Г», гаражу літ. «Ж», сараїв «Б», «В», «Д», навісу «б».

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 3 101,25 грн. з кожної.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

- відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4

Повне судове рішення складене 20.10.2023 року.

Суддя: