Справа №555/627/23
Провадження № 2/571/156/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Верзун О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М.,

представника третьої особи без самостійних вимог ССД Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області Бецько Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Березнівського районного суду Рівненської області суду з позовом до ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою ССД Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав відносно обох дітей.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що подружнє життя із відповідачем не склалося. Для збереження шлюбу потреб не вбачав, тому, 20.12.2022 шлюб між сторонами розірвано. Відповідач залишила його з дітьми, припинила цікавитися життям дітей, втратила інтерес до них, стану їх здоров`я, розвитку, успіхів у школі. Зі слів позивача відповідач з початку війни виїхала до Польщі, не піклується дітьми та дбає лише про власну безпеку. Вважає, що вказані обставини в сукупності вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей.

Ухвалою від 07.04.2023 р. Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області цивільну справу передано до Рокитнівського районного суду за підсудністю.

23.05.2023 позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 05.09.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява від 01.06.2023 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник третьої особи - ССД Березнівської міської ради Бецько Н.В. дала пояснення про те, що позивач звернувся до ССД з тим, щоб дали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав колишньої дружини відносно двох дітей. Виїздом за місцем проживання встановлено, що діти, дійсно, проживають за вказаною адресою у м. Березне. Спеціалістам ССД вдалося поспілкуватися з дітьми. Діти позитивні та відкриті, але дуже обережно висловлювалися щодо матері, що можна пояснити можливим стороннім впливом на дітей з боку когось із дорослих осіб, з ким вони проживають. Пояснили, що знають , що вирішується даний спір між батьками, але пояснили спеціалісту, що люблять маму; одинаково люблять і маму, і тата. Зі слів дітей, мама з ними спілкується. ССД зверталась до закладу освіти, де діти навчаються, але там дали лише характеристику. Під час звернення позивача до ССД із відповідною заявою, спеціалістами з`ясовано, що позивач офіційно працевлаштований у фірму, місцезнаходження якої в Польщі, де працює водієм. На момент розгляду питання про надання висновку перебував у рейсі. Мама дітей, яка є відповідачем знала, що вирішується питання про позбавлення її батьківських прав відносно дітей, була обізнаною про час та місце вирішення такого питання, однак свою позицію щодо спору не висловила та на зв`язок не вийшла. В процесі спілкування з працівником ССД позивач вказував, що колишня дружина дітей не забезпечує, проте, остання повідомила, що іноді надсилає для дітей певні суми коштів. З`ясувавши вище наведені обставини рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не було прийнято, про що було повідомлено суд.

Заслухавши пояснення представника ССД Березнівської міської ради, суд дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

До суду звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-13).

Судом встановлено, що матір`ю дітей зазначено ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с. 12-13).

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 20.12.2022р. у справі № 555/1055/22 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 17-19).

На підтвердження позовних вимог, позивачем долучено довідку від 31.01.2023 № 01-27/32, з якої вбачається, що їх батько ОСОБА_1 бере участь у вихованні дітей, контактує із закладом освіти, постійно цікавиться успішністю та шкільним життям дітей, спілкується із вчителями та класними керівниками, відвідує батьківські збори. Разом з тим, вказана довідка дає підстави суду вважати, що батько дітей належним чином преділяє увагу навчанню дітей, однак не дає підстав для висновку про те, що мати дітей не цікавиться взагалі не приймає участі у їх житті чи ухиляється від цього, оскільки процес навчання є лише однією із сторін життя дітей у сім`ї (а.с. 14).

Доказів проживання дітей разом з батьком та у відсутність матері суду, як і знаходження дітей повністю на утриманні батька не надано.

Відповідно до витягу із протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Березнівської міської ради від 20 червня 2023 року вбачається, що матір дітей ОСОБА_2 з часу розірвання шлюбу залишила його з дітьми, припинила цікавитися життям дітей , не бере участі у їх утриманні та вихованні. Однак, як зазначено у поданому Витягу, вказані відомості зі слів батька дітей. Станом на 20.06.2023 батько дітей перебував в Італії, мати в Польщі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що членам комісії не вдалося поспілкуватися з дітьми через відсутність дозволу обох батьків, про що чітко зазначено у Витягу.

За вказаних обставин, під час вирішення питання про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дітей ОСОБА_5 2007 року народження та ОСОБА_6 , 2010 року народження, члени комісії утрималися проголосувати про його затвердження.

Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступне.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Отже, питання про позбавлення батьківських прав слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

За приписами п. 2 ч.1 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків відбувається, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені чинники повинні мати системний та постійний характер як кожен окремо, так і в сукупності, розцінювати їх як ухилення від виховання дитини можна лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Однак, у позовній заяві відсутні будь-які відомості та до заяви не долучено належних доказів, які б могли вказати на винну поведінку відповідача. Висновок органу опіки та піклування, яким би було визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав також не прийнятий, з огляду на ті ж обставини.

Відтак, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.

У рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (§100).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо.

З урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку про недостатність доказів та мотивів, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей.

Окрім того, суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49).

Таким чином, під час вирішення цього спору суд дійшов до переконання про відсутність доказів та правових підстав для застосування до відповідача, яка є матір`ю дітей крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав.

Як зазначено у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У частині 1 статті 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У 6 принципі Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно статті 14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак позивачем не подано жодного доказу на доведення факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно обох дітей, її винної поведінки, а також, що існують такі виключні обставини, за яких відносно неї слід застосувати крайній захід випливу, передбачений чинним сімейним законодавством у виді позбавлення батьківських прав та що таке відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Отже, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги не підтверджені доказами, у зв`язку з чим до задоволення не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст..ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення виготовлено 09.10.2023.

Суддя: