Справа № 686/9441/23
Провадження № 2/686/3441/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Лазоренко К.Ю.

з участю представника

позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача ОСОБА_2

та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю об`єктів нерухомого майна, його поділу та поділу транспортного засобу і зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майнових прав на об`єкти нерухомого майна особистою приватною власністю,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю нежитлове приміщення №49а площею 3,5 кв.м. між 5 і 6 поверхами, секція 2, та квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за сторонами право власності по його частки та по частки на транспортний засіб марки Renault Megane Scеnic, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , посилаючись на те, що це майно було придбане ними за час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Однак, в добровільному порядку провести поділ вказаного майна останній відмовляється. Крім того, він, зловживаючи своїми правами, не здійснив державну реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомості.

В подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання майнових прав на нежитлове приміщення №49а площею 3,7 кв.м. між 5 і 6 поверхами, секція 2 та на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що вказане майно було придбане за рахунок грошових коштів його батьків. Крім того, грошову суму в розмірі 160000 грн. сплатила його рідна сестра ОСОБА_5 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19 липня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 вимоги первісного позову підтримала, а проти вимог зустрічного позову заперечує, посилаючись на придбання спірного майна за час шлюбу та за спільні кошти подружжя.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вимоги зустрічного позову підтримали, а вимоги первісного позову - частково, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно було придбане за рахунок грошових коштів його батьків. Крім того, грошову суму в розмірі 160000 грн. сплатила його рідна сестра ОСОБА_5 . Щодо поділу в рівних частках транспортного засобу марки Renault Megane Scеnic не заперечують.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у вимогах зустрічного позову необхідно відмовити.

Так, відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц та від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 65 ч. 4 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 серпня 2011 року. 21 листопада 2018 року між ТОВ Домобудівна компанія та ОСОБА_2 укладено договір №49а купівлі-продажу майнових прав, за яким останній придбав нежитлове приміщення №49а площею 3,7 кв.м. між 5 і 6 поверхами, секція 2, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_4 . 29 січня 2019 року між ТОВ Домобудівна компанія та ОСОБА_2 укладено договір №47 купівлі-продажу майнових прав, за яким останній придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 . 26 серпня 2020 року ОСОБА_2 придбав транспортний засіб марки Renault Megane Scеnic, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. 1 п. 1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 зазначається, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16 та від 7 квітня 2020 року у справі №916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом.

Відповідно до вимог ст. 7 ч. 5 цього Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Для державних підприємств, що виступають інвесторами за межами України та яким відкрито іпотечний кредит, встановлюється гарантія по цих інвестиціях з боку держави.

Відповідно до вимог ст. 2 ч. 1 Закону України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Тобто після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до вимог п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі прийняття його в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, проводиться за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію такого об`єкта, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію будинку, будівлі, споруди, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва, що є складовою частиною такого будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, у разі прийняття відповідного будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, але за умови наявності державної реєстрації права власності на інші складові частини у відповідному будинку, будівлі або споруді. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови).

Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно, покупець отримує речове право, яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій ст. 182 та ч. 2 ст. 331 ЦК Українидля новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки право власності на вказані об`єкти не зареєстровані, а тому підстав для визнання їх спільною сумісною власністю та проведенняв поділу суд не вбачає.

Транспортний засіб марки Renault Megane Scеnic, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 був придбаний за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, що не заперчується сторонами. А тому суд приходить до висновку визнати за ними право власності по його частки.

В матеріалах справи наявні розписки ОСОБА_2 про отримання ним грошових коштів в сумі 1000 Євро від матері ОСОБА_6 11 березня 2019 року, в сумі 2500 Євро від матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 24 грудня 2018 року, в сумі 700 Євро від матері ОСОБА_6 13 листопада 2018 року, в сумі 3800 Євро від матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 26 серпня 2018 року, в сумі 1900 Євро від матері ОСОБА_6 29 травня 2018 року, в сумі 1100 Євро від матері ОСОБА_6 13 травня 2018 року, в сумі 2900 Євро від матері ОСОБА_6 19 березня 2018 року (а.с. 112-118). Вказані грошові кошти ОСОБА_2 мав намір використати для сплати внесків на пайову участь у будівництві будинку, що по АДРЕСА_4 . Однак, в ці дати вказані особи між собою ні на території України, чи за її межами не зустрічались. Поштових переказів з цього приводу батьками останнього на його користь також не проводились.

В матеріалах справи наявний фінансовий чек про здійснення ОСОБА_5 - рідною сестрою ОСОБА_2 платежу на суму 160000 грн. за пайову участь у будівництві будинку, що по АДРЕСА_5 (а.с. 136). Однак, доказів про походження цієї суми ні ОСОБА_2 , ні його представник суду не надали. Вказані факти також не підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, кв. АДРЕСА_6 , не є предметом спору між сторонами.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

А тому у вимогах зустрічного позову необхідно відмовити.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку визнати за ОСОБА_4 право власності на частки транспортного засобу марки Renault Megane Scеnic, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 його частки. В решті вимог первісного позову та у вимогах зустрічного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 328, 331, 368 ч. 3, 392 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 65 ч. 4, 68 ч. 1, 69, 70 ч. 1 СК України, ст. 2 ч. 1 п. 1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. ст. 4, 7 ч. 5 Закону України Про інвестиційну діяльність», ст. 2 ч. 1 Закону України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, суд

вирішив:

Первісний позов задовольнити частково,

Визнати за ОСОБА_4 право власності на частки транспортного засобу марки Renault Megane Scеnic, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 його частки.

В решті вимог первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю нежитлове приміщення №49а площею 3,5 кв.м. між 5 і 6 поверхами, секція 2, та квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за сторонами право власності по його частки відмовити.

У вимогах зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майнових прав на нежитлове приміщення №49а площею 3,7 кв.м. між 5 і 6 поверхами, секція 2 та на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , його особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 804 грн. 50 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

20.10.2023