ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/8120/21

провадження № 22-ц/4809/890/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 травня 2023 року у складі головуючого судді Мохонько В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

28.10.2021 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили припинити право ОСОБА_3 на 6/25 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 6/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_3 , виплатити компенсацію ОСОБА_3 за 6/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в розмір 64 396,19 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їм на праві спільної часткової власності, ОСОБА_1 є власником 4/25 часток, ОСОБА_2 є власником 3/5 часток, відповідачка ОСОБА_3 має право на 6/25 часток у праві власності на спірне нерухоме майно.

Згідно висновку експертного дослідження, складеного за результатами проведення оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження, ринкова вартість 6/25 житлового будинку з надвірними будівлями складає 64 396,19 грн. У фундаменті та зовнішній стіні яка відповідає виду «А», а саме у тій її частині яка відмежовує приміщення 1-1 пл. 27,0 кв. м. із зовнішнім простором виявлено дефекти у вигляді наскрізних тріщин, зокрема вертикальної з розкриттям від 10 до 15 мм у фундаменті та похилих з розкриттям від 1 до 10 мм у зовнішній стіні. У фундаменті та зовнішній стіні яка відповідає виду «Б», а саме у тій її частині, яка відмежовує приміщення 1-1- пл.. 27.0 кв. м. із зовнішнім простором виявлено дефекти у вигляді наскрізних тріщин, зокрема вертикальної з розкриттям від 5 до 8 мм у фундаменті та вертикальних з розкриттям від 1 до 5 мм у зовнішній стіні. Не вбачається за можливе виходячи із умов виділення співвласникам окремих квартири для ізольованого користування та заселення однією сім`єю.

Позивачі вважають, що наявні умови для припинення права власності на частку 6/25 у зв`язку з тим, що частка є незначною, неподільною, відповідно до експертного висновку, спільне користування та володіння є неможливим, таке припинення не може завдати значної шкоди відповідачці, оскільки на час звернення до суду вона не проживає за адресою по АДРЕСА_1 , вони внесли не депозитний рахунок суду 64 396,19 грн, що відповідає ринковій вартості цієї частки, що відповідає вимогам ст. 365 ЦК України.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Повернуто ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 кошти в розмірі 64 396,19 грн, сплачені ними згідно квитанції №83552670 від 01.12.2022.

Зобов`язано територіальне управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, повернути ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_2 грошові кошти за квитанцією: №83552670 від 01.12.2022 у розмірі 64 396,19 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження сторони позивачів про те, що позбавлення відповідачки права власності на частину спірного будинку не нанесе їй значної шкоди тільки тому, що вона тривалий час не проживає в житловому будинку, є необґрунтованими, і ця обставина не є безумовною підставою для припинення права відповідачки на 6/25 часток у спільному майні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник позивачів адвокатка Вишня Г. В. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права ОСОБА_3 на 6/25 частки домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 6/25 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виплати компенсації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за 6/25 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 64396,19 грн.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що позивачі є законними власниками спірного будинку. Відповідачка ніколи не проживала у спірному будинку.

Згідно висновку експерта ринкова вартість 6/25 частки будинку складає 64396,19 грн, виділ 6/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами не представляється можливим.

Відповідачка не цікавиться взагалі своєю власністю, не приходить, щоб спостерігати в якому стані вона знаходиться, не цікавиться та не вселялась, як добросовісний власник не несе тягар утримання майна, а навпаки ставить в утруднене положення інших співвласників. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,який є пенсіонером, не тільки повинен утримувати та ліквідовувати проблеми, які виникли в зв`язку з зсувами ґрунту та тріщинами, які виникли в стінах та з кожним днем посилюють аварійність будинку в його частці майна, але і в частці майна онуки, власником якого вона є і зобов`язана утримувати. Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явилась, відзив на позов не подавала. Крім того, вона фактично переклала свій обов`язок по утриманню майна на всіх інших співвласників. Тобто майнове право на даний об`єкт є для неї неістотнім та нецікавим.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19.01.2007 має право на 6/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.22 т.1).

Згідно копії довідки про належність нерухомого майна №38368 від 21.07.2009 будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 має право на 4/25 часток, право власності набуто на підставі договору дарування від 10.07.1996 №2436, ОСОБА_2 - 3/5 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.10.1993 №3940, ОСОБА_3 6/25, на підставі договору дарування від 19.01.2007 №172 (а.с.27 т.1).

Згідно копії технічного паспорту від 05.07.2021 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами знаходиться по АДРЕСА_1 складається з житлового кімнати пл. 27,0 кв. м, коридор пл. 12,7 кв. м, кімната пл. 27,4 кв. м, кухня пл. 8,1 кв. м, ванна пл. 2,1 кв. м, санвузол пл. 1,0 кв. м, сходи пл. 0,8 кв. м, коридор пл. 5,7 кв. м, загальна площа житлового будинку складає 84,8 кв. м (а.с.24-26 т.1).

Відповідно до копії рішення сорок першої сесії Кіровоградської міської ради №3506 від 28.10.2014 затверджено ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , та право на земельну ділянку (а.с.29 т.1).

Згідно копії свідоцтва про право власності ОСОБА_4 належить земельна ділянка по АДРЕСА_2 кадастровий номер :03:020:0009 (а.с.30 т.1).

Відповідно до копії заповіту від 10.03.2016 ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 усе належне їй майно (а.с.32 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла (а.с.34 т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок по АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_1 - 4/25 частки, ОСОБА_2 - 3/5 частки, ОСОБА_3 6/25 (а.с.38 т.1).

Відповідно до висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №3583/4120-4122/21-27 від 13.10.2021 ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходиться по АДРЕСА_1 на час проведення дослідження складає 268317,44 грн, ринкова вартість 6/25 частки складає 64396,19 грн; виділити в натурі 6/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у відповідності до вимог нормативних документів не вбачається можливим (а.с.39-65).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіютьі користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачі не надали належних доказів неможливості спільного користування майном та доказів того, що припинення права відповідачки на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласнику майна, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеності позивачами умов, за яких є можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідачки є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини зауважував, що стаття 1 Першого протоколу по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як "окремі", тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (серед інших джерел, рішення у справі "Літгоу та інші проти Сполученого Королівства" від 8 липня 1986 року, п. 106, серія А, №102) (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Доводи позивачів про наявність підстав для припинення права відповідачки на частку у спільному майні, оскільки вона тривалий час не проживає у спірному житловому будинку, не цікавиться його станом, правильно відхилені судом, тому що не ці обставини не можуть свідчити про те, що припинення права на 6/25 часток у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співласника.

Суд врахував, що за відсутності доказів наявності у відповідачки іншого власного житла і недоведеності неможливості спільного володіння та користування спірним майном, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , оскільки позбавлення (припинення) права власності співвласника ОСОБА_3 на частку у спільному нерухомому майні - житловому будинку може завдати їй істотної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, правильно встановив спірні правовідносини сторін, норми права, які підлягають застосуванню до них, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, тому з підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник