ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5885/23 Справа № 213/2624/20 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/2624/20 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Олена Сергіївна,

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року,

встановив:

09 липня 2020 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі за текстом АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Позов обґрунтований тим, що за специфікою своєї виробничої діяльності позивач здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. що підприємство здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і водопостачання населенню. Відповідачі не здійснювали у повному обсязі оплату за наданні послуги, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2020 року виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 33 236,31 гривень, інфляційні втрати 9118,38 гривень, 3% річних 2615,27 гривень, всього 44 969,96 гривень. Просить стягнути з відповідачів зазначену суму боргу та судовий збір.

Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, просив стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості та судовий збір.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволені. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2020 року у розмірі 33 236,31 гривень, інфляційні втрати 9118,38 гривень, 3% річних 2615,27 гривень, всього 44 969,96 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі по 700,66 гривень з кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 700,68 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2020 року задовольнити частково, стягнувши солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 09 липня 2017 року по 09 липня 2020 року в сумі 20 531,27 гривень, інфляційні витрати та 3% річних стягнути в межах періоду з 09 липня 2017 року по 09 липня 2020 року. Стягнути з АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 3 153 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 2000 гривень кожному.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням вимог ст. 128 ЦПК України щодо надсилання відповідачам позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, що обмежило їх у праві надання доказів, подання заяви про застосування строків позовної давності, тощо. Вказані порушення призвели до неповного з`ясування обставин справи, що, в свою чергу, призвело до неправильного вирішення справи. Посилається, що позивач звернувся до суду з позовом 09 липня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до 09 липня 2017 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі за спірний період з 2013 по 2020 рік здійснили лише один платіж у лютому 2017 року в сумі 100 гривень. Позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу не здійснювали оплату за надані послуги. Проте до суду з даним позовом позивач звернувся лише 09 липня 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до 09 липня 2017 року.

Зазначає, що, враховуючи, що позовною вимогою позивача є стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року до 31 травня 2020 року заборгованість відповідачів перед позивачем за надання послуги з централізованого опалення в межах строку позовної давності тривалістю у 3 роки (09.07.2017 року 09.07.2020 року) становить 20 531,27 гривень. Позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних позивачем також заявлена з порушенням строків позовної давності. Суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про розгляд справи чим позбавив останніх процесуального права та можливості подати заяву про застосування строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль» вважає вимоги відповідачів, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Інгулецького районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін, у задоволенні вимог щодо стягнення з позивача на користь кожного з відповідачів судового збору в сумі по 3 153 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі по 2000 гривень відмовити. Позивач не погоджується з позицією відповідачів щодо звернення до суду 09 липня 2020 року зі спливом строків позовної давності за позовними вимогами, які заявляються за період до 09 липня 2017 року, так як позовні вимоги заявлені за період з 01.10.2013 року по 09.07.2017 року знаходяться поза межами строків позовної давності. З розрахунку заборгованості у період з 2013 року по 2020 рік вбачається, що відповідачами у лютому 2017 року було здійснено часткову оплату за надані позивачем послуги, що свідчить про визнання відповідачами боргу. В силу вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України часткова сплата боргу, внесена відповідачем, є переривання перебігу строків позовної давності. З огляду на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вони зобов`язані сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Окрім того посилається, що згідно з пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому, станом на час подачі позовної заяви, строк позовної давності не сплив та продовжився на строк дії карантину.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.С., підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є побутовими споживачами послуг, які надає АТ «Криворізька теплоцентраль». На квартиру відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . (а.с.3, 18-20)

Позивач зазначив, що він є постачальником теплової енергії для потреб опалення за вищевказаною адресою. Даний факт не заперечується відповідачами.

З детального розрахунку заборгованості за період з 17 жовтня 2013 року по 01 серпня 2021 року вбачається, що за вказаний період заборгованість склала 33 336,31 гривень. У лютому 2017 року проведена оплата в сумі 100 гривень. (а.с. 4)

Згідно розрахунку інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, який надано позивачем, сума даних втрат та відсотків склали відповідно 9 118,38 гривень та 2 615,27 гривень. (а.с. 7)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.С., оскаржують рішення суду в частині стягнення заборгованості з них, як солідарних боржників з ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючи та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зобов`язані нести витрати по її утриманню.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення у повному обсязі, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 , за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2020 року, у визначеному позивачем розмірі, що становить 33 236,31 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2020 року, а саме: інфляційні втрати в розмірі 9118,38 гривень та 3% річних у розмірі 2615,27 гривень, в тому числі й з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.С., в апеляційній скарзі просять позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до них про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2020 року задовольнити частково та стягнути з них заборгованість в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим заявили про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що заява відповідачів підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1,2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Відповідно детального розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 червня 2020 року споживачами за адресою АДРЕСА_2 здійснено єдиний платіж у лютому 2017 року в сумі 100 гривень. (а.с. 4)

Таким чином з лютого 2017 року перервався перебіг позовної давності та почався заново.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц зроблено висновок, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене і те що, звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.С., (які не брали участі у розгляді справи в суді першої інстанції) заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне дане клопотання задовольнити і застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що, оскільки перебіг позовної давності переривався вчиненням споживачами платежу у лютому 2017 року, з лютого 2017 року він почався заново. За таких обставин позовна давність щодо платежів, нарахованих до лютого 2017 року, сплила би у лютому 2020 року. У вказаний період дії, які свідчать про переривання строку позовної давності не вчинялися. Отже, враховуючи, що з позовом у даній справі позивач звернувся до суду 09 липня 2020 року, заборгованість в межах строку позовної давності становить за період з 09 липня 2017 року по 09 липня 2020 року.

Відповідно, її розмір, який підлягає стягненню на користь позивача становить 20 531,48 гривень за період з липня 2017 року по 31 травня 2020 року в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, позивачем також було заявлено позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, позивач має право на компенсацію у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, які розраховуються з врахуванням зазначеної вище суми заборгованості за останні три роки (з урахуванням меж позовної давності).

Стягненню на користь позивача підлягають 1176,39 гривень інфляційних втрат та 933,21 гривень 3% річних, що нараховані в межах строку позовної давності, тобто з 09 липня 2017 року по 31 травня 2020 року.

При цьому суд також надає оцінку доводу апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення про розгляд справи, однак зазначає, що в матеріалах справи наявний поштовий конверт на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 25), згідно якого лист було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Зазначена відмітка свідчить про належне повідомлення про розгляд справи у силу приписів п.3, 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 31 липня 2020 року справа розглядалась у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Щодо доводів відзиву на апеляційну скаргу позивача стосовно продовження строку позовної давності на строк дії карантину в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, положення якого діли на час подання позову у даній справі 09 липня 2020 року колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував, і він діяв до 01 серпня 2023 року.

З аналізу вказаних норм слідує, що визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину лише у разі, якщо перебіг вказаних строків не закінчився на час дії карантину.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 09 липня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності (з урахуванням її переривання у лютому 2017 року) на час звернення до суду, оскільки перебіг строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з лютого 2017 року закінчився в лютому 2020 року, тобто до початку дії карантину, а тому ці строки не продовжуються, що свідчить про пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом за вимогами за період до 09 липня 2017 року.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Киворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , як солідарних боржників із ОСОБА_1 , за період до 09 липня 2017 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з 09 липня 2017 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, в порядку п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 08 липня 2017 року, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 , на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 09 липня 2017 року по 31 травня 2020 року (в межах заявлених позовних вимог) в сумі 20 531,48 гривень, інфляційні втрати 1176,39 гривень, 3% річних 933,21 гривень, а всього 22 641,08 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 529,18 гривень з кожного, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (2102 гривень судовий збір сплачений за подання позовної заяви (а.с. 10) х 50,35% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) : 2 ). Тому колегія суддів змінює рішення суду в цій частині та зменшує розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» з 700,66 гривень до 529,18 гривень, стягнутого з ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» з 700,68 гривень до 529,35 гривень.

Крім того, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153 гривні кожному.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Романенко О.С. в апеляційній скарзі, просять стягнути з АТ «Криворізька теплоцентраль» понесені ними витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2 000,00 гривень кожному, на підтвердження чого надали суду копію Договору про надання правничої допомоги № 34 від 11 травня 2023 року, копію Договору про надання правничої допомоги № 36 від 11 травня 2023 року, які складені та підписані сторонами догвоору, копії квитанцій № 195102 від 15 травня 2023 року та № 19503 від 15 травня 2023 року про сплату ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 2000 гривень кожним адвокату Романенко О.С., Ордери на надання правничої (правової допомоги серії АЕ № 1199261 від 15 травня 2023 року та серії АЕ № 1199262 від 15 травня 2023 року на представництво адвокатом Романенко О.С. інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 41-45).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно ч. 4, 5 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надає адвокат Романенко О.С., що підтверджено Ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1199261 від 15 травня 2023 року та Ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1199262 від 15 травня 2023 року. Умовами Договорів № 34 та № 36 від 11 травня 2023 року про надання правничої допомоги визначено, що виконавець надає замовнику правову допомогу у вигляді складення апеляційної скарги та представництва інтересів при розгляду справи Дніпровським апеляційним судом, визначена вартість послуг за даним Договором у 2 000 гривень, які сплачені відповідачами адвокату у повному обсязі. Розмір цих витрат відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи.

Таким чином з позивача на користь відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі по 2 000 гривень кожному.

Керуючись ст. 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Романенко Олена Сергіївна, задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 , заборгованості за комунальні послуги за період з 01 жовтня 2013 року по 08 липня 2017 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 09 липня 2017 року по 31 травня 2020 року в сумі 20 531,48 гривень, інфляційні втрати 1176,39 гривень, 3% річних 933,21 гривень, а всього 22 641,08 гривень.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як солідарних боржників з ОСОБА_1 , за період з 01 жовтня 2013 року по 08 липня 2017 року відмовити.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» змінити, зменшивши цей розмір з 700,66 гривень до 529,18 гривень.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» змінити, зменшивши цей розмір з 700,68 гривень до 529,18 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 гривень кожному.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 2000 гривень кожному.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста