КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7033/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітній дітей та дружини, -

установив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києваіз позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітній дітей та дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2015 року у відділі РАЦС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя між сторонами не склалося, сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету.

Позивач зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має жодного заробітку, але діти перебувають на її утриманні.

Зауважує, що відповідач не надає їй коштів на утримання дітей.

Відповідач офіційно ніде не працює та постійного доходу не має.

Просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 5000 грн. на кожного до їх повноліття, стягнути на користь позивача на її утримання до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років у розмірі 5000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києвавід 25 січня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2833 грн. щомісячно, починаючи з 20 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття та визначено аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2272 грн. щомісячно починаючи з 20 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалась на те, що діти проживають з нею та перебувають майже повністю на її утриманні.

У зв`язку з ситуацією, що склалася в країні, та з інших об`єктивних причин , вона не має заробітку, а шанси влаштуватись хоч на якусь роботу є мізерними.

Зазначає, що діти підростають і потребують більших витрат на харчування, одяг та лікування.

Крім того, у зв`язку з інфляцією, розмір споживчих цін, порівняно з 2021 роком значно зріс.

Зважаючи на рівень інфляції, та на відсутність у неї заробітку, вважає, що її матеріальний стан, порівняно з 2021 роком значно погіршився і на її думку надалі буде погіршуватися.

Також зазначила, що відповідач є працездатною особою, доказів наявності протипоказань щодо його працевлаштування, відсутності доходу, майна, наявності інших утриманців суду не надано.

Висновок суду першої інстанції, що діти проживають один тиждень у матері, другий у батька є необґрунтованим, оскільки зроблений лише на підставі пояснень самого відповідача, не підтверджених будь-якими доказами.

Також вважає, що відповідач не позбавлений можливості надавати допомогу позивачці, оскільки не є інвалідом, не має на утриманні будь-яких інших осіб.

Він є здоровою, працездатною людиною, а тому ніщо не заважає йому працювати, мати доходи та належним чином утримувати і дітей, і їх матір до досягнення молодшою дитиною трирічного віку.

Просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дітей та в частині відмови їй у позові про стягнення коштів на її утримання до досягнення сином ОСОБА_6 трьох років та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 5000 грн на кожного до їх повноліття, починаючи з 20 липня 2021 року.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_6 трьох років у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 20 липня 2021 року.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, який обґрунтовував тим, що діти рівномірно, якщо не більше часу, проживають із відповідачем, ніж з позивачем, який здійснює утримання дітей для забезпечення їх усім необхідним.

Зазначає також, що він у повній мірі здійснює утримання спільних малолітніх дітей, у відповідності до їх потреб та своїх можливостей, а також дбає про їх всебічний розвиток, медичне забезпечення, виховання, освіту.

Відповідач піклується про розвиток, благополуччя своїх дітей, тому влаштував та оплатив старшого сина на заняття по підготовці до школи на суму 1200 грн у 2021 році.

Крім цього, для фізичного розвитку влаштував старшого сина на тренування по боротьбі та самостійно здійснює оплату цих занять.

Батько ОСОБА_2 , коли діти проживають у нього здійснює повне утримання дітей, дбає про їх харчування та одяг.

Також, відповідач купує дітям іграшки, велосипеди, старається якісно проводити з дітьми час у розважальних центрах.

Крім цього, відповідач також покриває медичне забезпечення дітей.

При захворюваннях відповідач забезпечує дітей необхідними ліками, відвозить на огляди до лікарів на консультації та аналізи.

До ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, відповідач здійснював перерахунок власних коштів на рахунок позивачки на утримання дітей та її потреби.

Відповідач продовжував здійснювати фінансове утримання дітей та на виконання оскаржуваного рішення систематично здійснював перерахунок коштів на рахунок позивачки у 2023 році.

Наведені обставини свідчать, що у позивачки не було підстав звертатися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, оскільки відповідач незважаючи на фінансового скрутну ситуацію, в якій він перебуває, не відмовляє позивачці у необхідному їй та дітям забезпечення, незважаючи на те, що через проблеми зі здоров`ям та систематичним вихованням дітей не може знайти стабільну роботу.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем за актовим записом №157, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу у сторін народилися діти: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 17 вересня 2015 року та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 17 грудня 2020 року.

Як зазначається в свідоцтвах про народження дітей, батьками зазначені ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_1 - мати.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент подання даного позову сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

По справі також встановлено, що відповідачем перераховувались кошти позивачу, а саме 01 вересня 2022 року в розмірі 2000 грн., 02 вересня 2022 року в розмірі 2000 грн., 14 вересня 2022 року в розмірі 2000 грн., 13 липня 2022 року в розмірі 3000 грн., 12 травня 2022 року в розмірі 4000 грн., 13 серпня 2022 року в розмірі 1000 грн., 16 серпня 2022 року в розмірі 400 грн., 28 квітня 2022 року в розмірі 3000 грн.

Крім того, відповідач зазначив, що на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 ОСОБА_7 та пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 ОСОБА_8 .

Задовольняючи позов частково та визначаючи розмір аліментів як підлягають стягненню з відповідача на утримання ОСОБА_3 у розмірі 2833 грн. щомісячно починаючи з 20 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття та на утримання ОСОБА_4 у розмірі 2272 грн. щомісячно починаючи з 20 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції керувався нормами ЗУ «Про прожитковий мінімум», ЗУ «Про Державний бюджет України», нормами СК України, а також тим, утримання дітей є спільним обов`язком кожного з батьків.

Суд першої інстанції врахував те, що діти знаходяться тиждень у матері, а тиждень у батька.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення на її користь аліментів на утримання останньої, суд першої інстанції виходив із того, що у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини.

З висновками, викладеними у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно п.1, 4 ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про права дитини, визначено, що батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років установлено: з 1 січня 2023 року - 2272 грн., від 6 до 18 років установлено: з 1 січня - 2833 грн.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, та вірно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на кожного з дітей, оскільки такий розмір узгоджується з вищенаведеними нормами законодавства.

Позивач не надала доказів необхідності стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі в силу того, що діти більшість часу проводять з відповідачем, останній забезпечує їх всім необхідним, що підтверджується належними та допустимими доказами, долученими відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Вірним є і висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення молодшою дитиною трьохрічного віку, з огляду на наступне.

За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Однак у матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача доходів, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини.

Так як утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 84 СК України - пов`язана з наявністю у нього можливості як у чоловіка позивача - надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, та не можуть слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба