ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7281/23 Справа № 213/2851/22 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №213/2851/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року (суддя Попов В.В., повний текст судового рішення складено 12 червня 2023 року),

в с т а н о в и в :

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки. В обґрунтування позову зазначила, що 18 жовтня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу народилась донька ОСОБА_3 . 03 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. З 01 вересня 2021 року дочка навчається у Київському міському медичному фаховому коледжі з денною формою освіти, на платній основі, терміном до 30 червня 2024 року. Після досягнення повноліття дочка знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивачки та потребує допомоги від батька, який працює, отримує стабільну заробітну плату і тому може надавати допомогу на її утримання. Тому, просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частки його доходів, починаючи з дати подання позовної заяви до суду, і до закінчення донькою навчання.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітної плати (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з 21 листопада 2022 року і до закінчення дочкою навчання, тобто до 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьохрічного віку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не має сплачувати аліменти на навчання повнолітньої доньки через скрутне майнове становище та перебування на його утриманні батьків, які хворіють. Вказує, що після ухвалення судом першої інстанції рішення стан його матері ОСОБА_4 значно погіршився. 19 червня 2023 року їй було проведена ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні третини стегна. Отже, його матір ОСОБА_4 та батько ОСОБА_5 хворіють, і потребують лікування та догляду, що потребує значних фінансових коштів, які сплачує відповідач. Більш того його матір на сьогоднішній день є тяжко хворою людиною, що підтверджується належними та допустимими доказами. Крім цього, він допомагає батькам купувати продукти. Також зазначає, що в нього наявна гіпертонічна хвороба, яка потребує лікування, здорового харчування та постійного лікарського нагляду. Крім того у відповідача наявна сім?я, оскільки він одружений з ОСОБА_6 .

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 18 жовтня 2003 року (а.с. 4).

Згідно із свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (а.с. 5).

25 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 6).

З довідки №146 від 11 липня 2022 року, виданої Закладом фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» з 01 вересня 2021 року ОСОБА_3 навчається у Закладі фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» на відділенні «Сестринська справа», за спеціальністю «Медсестринство», з денною формою навчання, на платній основі, за кошти фізичних та юридичних осіб, з терміном навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року (а.с. 7).

Згідно квитанцій від 31 січня 2022 року та 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 сплачено 11900,00 грн та 10500,00 грн до ЗФПО «Київський міський медичний фаховий коледж» за навчання ОСОБА_3 (а.с. 11, 12).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 з 27 вересня 2019 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 (а.с. 114).

Згідно із довідками від 06 квітня 2023 № 10/1175 та № 10/1174 ОСОБА_2 з 21 лютого 2003 працює начальником 2-ої автомобільної колони в ЦТА ПРАТ «ІнГЗК», у 2021 році йому нарахована заробітна плата у розмірі 599096,17 грн., у 2022 році - 403766,00 грн (а.с. 174).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 дохід ОСОБА_2 за 2021 рік становить 592923,98 грн, за 2022 рік становить 404069,00 грн (а.с. 169-172).

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 47).

Відповідно до наданих відповідачем документів, його матір ОСОБА_4 , 1954 року народження, має захворювання серця, у грудні 2022 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Криворізька міська лікарня № 17», протягом 2021 року проходила лікування у медичному центрі «Новий зір», батько відповідача ОСОБА_5 також має незадовільний стан здоров`я (а.с. 48-95).

Згідно із виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого мати відповідача ОСОБА_4 , 1954 року народження, з 01 по 13 травня 2023 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Криворізька міська лікарня № 17» КМР, перенесла оперативне втручання кінцівки, основний діагноз облітуючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, ХАН 4 ст., гангрена 1-2 пальці лівої стопи, ІБС Дифузний кардіосклероз, сахарний діабет 2 типу, діабетичний нефросклероз. Як вбачається із висновку лікаря невропатолога від 01 червня 2023 року, ОСОБА_4 має ускладнення перенесеного інфаркту головного мозку (а.с. 213, 214).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наявності доказів оплати позивачкою коштів на рахунок навчального закладу, в якому навчається повнолітня дочка сторін, і доказів доходів відповідача, тому з огляду на положення статті 182 СК України, суд вважав, що відповідач має можливість надавати допомогу дочці і повинен виконувати свій обов`язок щодо її матеріального утримання на період, поки вона продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки його доходів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за наступними підставами.

Згідно із частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Також, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з 01 вересня 2021 року навчається у Закладі фахової перед вищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» на відділенні «Сестринська справа», за спеціальністю «Медсестринство», з денною формою навчання, на платній основі, за кошти фізичних та юридичних осіб, в період з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2024 року.

ОСОБА_2 є працездатною особою, з 21 лютого 2003 працює начальником 2-ої автомобільної колони в ЦТА ПРАТ «ІнГЗК», у 2021 році йому нарахована заробітна плата у розмірі 599096,17 грн, у 2022 році - 403766,00 грн.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчатися.

При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції враховано обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище доньки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів неповнолітнього сина.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що у відповідача перебувають на утриманні двоє непрацездатних батьків, оскільки доказів того, що вони перебувають на його утриманні відповідач суду не подав, батьки є особами пенсійного віку, тому мають можливість утримуватись за рахунок пенсійних та/або інших соціальних виплат.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач є працездатною особою та отримує грошові доходи, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Визначаючи розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд першої інстанції з урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 1/6 частини доходів.

Правових підстав для повного звільнення відповідача від сплати таких аліментів, суд правильно не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста