Справа № 309/5092/23
Провадження № 4-с/309/9/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді: Піцура Я.Я.,

з участю секретаря судового засідання: Росоха Д.І.,

скаржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Юришинця В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2023 року (згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду) ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на рішення та дії державного виконавця. Скарга обґрунтована тим, що у 03.11.2021 року Хустським районним судом розглянуто справу №309/24/21 та ухвалено, зокрема:

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» за №125-о від 04.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України

- поновити ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Вказане рішення набрало законної сили 03.12.2021, а в частині поновлення на роботі негайно 03.11.2021.

За її зверненням було відкрито виконавче провадження №67410420, у межах якого прийнято наказ №183-О від 09.11.2021, згідно якого зокрема:

- скасовано наказ КНП «ХЦПМСД» № №125-о від 04.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст КНП «ХЦПМСД» днем 10.11.2021.

Інших наказів не видавалося.

Постановою державного виконавця Хустського ВДВС у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Юришинця В.М. від 17.11.2021 закінчено виконавче провадження №67410420 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак у даному випадку рішення суду не було виконане належним чином та у повному обсязі.

Скаржник вважає, що вона підлягала поновленню на роботі днем звільнення, тобто 04.12.2020, оскільки усі правові наслідки, які настали через її незаконне звільнення у зв`язку із скасуванням судом наказу повинні бути відновлені до первісного стану. Первісним станом у даному випадку є поновлення її на роботі днем незаконного звільнення, тобто 04.12.2020. Таке її твердження також ґрунтується на висновках, викладених Міністерством праці та соціальної політики України у листі від 07.08.2007 №205/06/187-07.

Таким чином, оскільки згідно наказу №183-О від 09.11.2021 вона була поновлена на роботі днем 10.11.2021, то це свідчить про ігнорування роботодавцем обов`язкового до виконання судового рішення, що порушує її права, зокрема право на відпустку, призначення пенсії за віком та призначення за вислугу років медичному працівнику.

Незважаючи на недотримання роботодавцем вимог закону та судового рішення про поновлення її на роботі, державний виконавець Юришинець В.М. закінчив виконавче провадження. Така постанова є неправомірною, передчасною та підлягає скасуванню.

Також посилається на те, що вона небезпідставно вважала, що виконавче провадження не є закінченим та продовжується. Про порушення свого права вона дізналася 03.10.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, де і дізналася, що дане виконавче провадження є закінченим.

З таких обставин просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Хустського ВДВС у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Юришинця В.М. від 17.11.2021 про закінчення виконавчого провадження.

Хустський відділ ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції подав заперечення на скаргу (документ під назвою «відзив на позов») у якому просить відмовити у задоволенні скарги. Посилається на те, що державним виконавцем 08.11.2021 року відкрито виконавче провадження та зобов`язано КНП «ХЦПМСД» виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 11.11.2021 державним виконавцем складено акт у присутності сторін, яким встановлено, що боржником видано наказ про поновлення на посаді ОСОБА_1 . Заперечень на даний акт не надходило. 17.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка поштовою кореспонденцією направлялася ОСОБА_1 19.11.2021 державним виконавцем на усну вимогу стягувача ОСОБА_1 видано копію акту від 11.11.2021 та постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказує, що на постанову про закінчення виконавчого провадження протягом 10-денного терміну оскарження не надходило.

Представник боржника у виконавчому провадженні КНП «ХЦПМСД» подав клопотання у якому просить залишити без розгляду скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку з пропуском строку для подання скарги. Вказує, що Вказує, що скаргу подано за межами строку встановленого ст. 449 ЦПК України, оскільки ще станом на 11.09.2023 ОСОБА_1 було відомо про постанову про закінчення виконавчого провадження, про що вона вказувала у своїй заяві про роз`яснення рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила її задовольнити. Вказує, що рішення суд не було виконано у повному обсязі. Внаслідок чого їй не зараховано необхідний стаж. Вона зверталася і в поліцію щодо порушення кримінальної справи, яка потім була закрита. Зазначає, що постанову про закінчення виконавчого провадження вона отримала лише 04.10.2023, а до того часу не отримала, і вважала. Що виконавче провадження не закінчено.

В судовому засіданні державний виконавець Юришинець В.М. просив відмовити у задоволенні скарги. Вказує, що рішення суду виконано у повному обсязі.

У судове засідання представник боржника КНП «ХЦПМСД» не з`явився, що відповідно до статті 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, констатує наступне.

Встановлено, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 03.11.2021 року у справі №309/24/21 визнано незаконним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» за №125-о від 04.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги». Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.12.2020 по 03.11.2021 року у сумі 103 065 гривень 12 копійок, яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Постановою державного виконавця Хустського ВДВС у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 08.11.2021 року відкрито виконавче провадження №67410420 з примусового виконання виконавчого листа №309/24/21 від 04.11.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги».

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги» №183-О від 09.11.2021 зокрема:

- скасовано наказ КНП «ХЦПМСД» № №125-о від 04.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії м.Хуст КНП «ХЦПМСД» днем 10.11.2021.

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 10.11.2021 року.

Згідно акту державного виконавця від 11.11.2021 року у виконавчому провадженні 67410420 з примусового виконання виконавчого листа №309/24/21 встановлено, що КНП «ХЦПМСД» видано наказ №183-О від 09.11.2021 про поновлення на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини ОСОБА_1 . Даний акт складено у присутності ОСОБА_1 про що вона в акті розписалася.

Постановою державного виконавця від 17.11.2021 закінчено виконавче провадження №67410420 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року в справі №466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

У скарзі ОСОБА_1 стверджує, що про вона небезпідставно вважала, що виконавче провадження не є закінченим та продовжується, і про порушення свого права вона дізналася 03.10.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, де і дізналася, що дане виконавче провадження є закінченим.

Дані доводи скаржника, суд оцінює критично з огляду на таке.

Так, матеріали виконавчого провадженні дійсно не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови державного виконавця. Водночас суд констатує, що ОСОБА_1 була безпосередньо ознайомлення ще в листопаді 2021 року як з наказом №183-О від 09.11.2021 про поновлення її на роботі, так і з актом державного виконавця від 11.11.2021, з яких чітко вбачається, що на виконання рішення суду роботодавець видав наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі днем 10.11.2021 року. При цьому підписуючи указаний акт державного виконавця Скиба Л.П. жодних зауважень щодо змісту вказаного акту у тому числі й щодо дати її поновлення на роботі не вказувала. Після чого ніяких дій, крім закінчення виконавчого провадження, у вказаному виконавчому провадженні №67410420 не вчинялося, сама ОСОБА_1 також жодних заяви, скарг чи клопотань у даному виконавчому провадженні до осені 2023 року не подавала.

Суд констатує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку для подання скарги слід враховувати не тільки обставини пов`язані з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин враховуючи те, що скаржник звернувся зі скаргою до суду 03.10.2023 р. та оскаржує постанову державного виконавця від 17.11.2021 р., а про порушення своїх прав повинна був поцікавитися самостійно, оскільки була обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження та складання акту державним виконавцем 11.11.2021, чого протягом майже двох років не вчиняла. Тобто боржник жодних активний дій протягом такого тривалого часу у даному виконавчому провадженні не вчиняла, а тому суд приходить до висновку про пропуск заявником строку для звернення зі скаргою до суду.

Окрім того суду констатує, що 11.09.2023 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про роз`яснення рішення суду від 03.11.2021 року у якій посилалася на ті ж обставини, які наразі фактично слугують підставою для оскарження нею постанови державного виконавця. Зокрема у заяві про роз`яснення рішення ОСОБА_1 вказувала, що виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчого листа №309/24/21 завершені. Однак рішення не виконане належним чином, так як правомірною датою для поновлення її на роботі є 04.12.2020.

А отже у будь-якому разі, станом на 11.09.2023 ОСОБА_1 достеменно було відомо про закінчення виконавчого провадження та відповідно про можливе порушення її права.

З урахуванням наведеного суд вважає, що скаржником пропущено строк для подання скарги і ним не ставиться питання про поновлення такого строку, як і не наведено поважних причини пропуску відповідного строку, у зв`язку з чим скаргу ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 126, 260, 261, 354, 447, 449 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26 жовтня 2023 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.