Справа № 484/2591/23
Провадження № 2/484/826/23
Рішення

іменем України

11.10.2023 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А.,

секретар судового засідання Завірюха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Полтавка» про стягнення заборгованості з виплати орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки

без участі сторін

встановив

19.05.2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Бєлоущенко А.Ж., звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Полтавка» (далі ПП «Полтавка») про стягнення заборгованості з виплати орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Доводи заяви обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки, яка належала спадкоємцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії 11-МК №022451, виданого Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області від 26.09.2002 року. Розмір земельної ділянки становить 6.81 га, цільове призначення: ведення товарного сільскогосподпрського виробництва.

Вказана земельна ділянка розташована в межах підпорядкованих колишній Полтавській сільській раді Первомайського району Миколаївської області. Однак, відповідно до статей 26,541 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україна»,розпорядження КМУ від 12.06.2020 року № 719-р.»Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області» у зв`язку із проведеною реформою децентралізації, утворено Полтавський старостинський округ, що складається з села Полтавка та Новоандріївка, яке розташовано на адміністративній території Кам`яномостівської сільскоїради Первомайського району Миколаївської області.

За життя спадкодавець склав заповіт на ім`я позивача 27.11.2008 року, який посвідчено секретарем Полтавської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Шевчук Т.П., та зареєстровано за № 248. За вказаним заповітом спадкодавець заповів вище вказану земельну ділянку позивачу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду миколаївської області від 03.03.2023 року,ухваленого у справі 484/731/23 за позивачем визнано право власності на вище вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звернувшись до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вх№250/22-22 від 28.01.2022 року, позивачу стало відомо про укладення договору оренди спірної земельної ділянки від 22.02.2005 року за реєстраційним № 61 між ОСОБА_2 ,як орендодавцем, та ПСП «Полтавка»,як орендарем, терміном дії на 5 років. В подальшому сторони уклали 01.02.2010 року додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.02.2005 року за реєстраційним номером 01555. Вказана додаткова угода від 01.02.2005 року була зареєстрована в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Полтавській сільській раді від 21.05.2012 року.

Згідно умов вказаної додаткової угоди від 01.02.2010 року, сторони збільшили строк дії основного договору на 50 років, починаючи з 01.02.2010 року по 01.02.2060 року та дійшли згоди щодо розміру орендної плати, який складає 3% від вартості землі щороку,починаючи з 01.02.2010 року.

В витягу з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за № НВ-023 від 27.04.2023 року оцінка земельної ділянки складає 193623.22 грн.

В порушення умов договору відповідач починаючи з 2010 року не сплачує орендну плату, що в свою чергу є систематичним та суттєвим порушенням умов договору оренди.

Починаючи з 2019 року позивач неодноразово в усній формі звертався до відповідача з вимогою про виплату орендної плати, однак відповідач ігнорує будь-які звернення з даного приводу.

Останній раз, позивач 27.04.2023 року письмово звернувся з вимогою до відповідача про виплату заборгованості з орендної плати, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позивача та належне виконання умов договору оренди, проте, а ні відповіді, ні орендної плати сплачено позивачу не було.

Заборгованість відповідача по виплаті орендної плати за 2010-2022 роки складає: 3% становить 5808.70 грн за рік х 12 років = 69704.40 грн.

Посилаючись на викладене, просив суд розірвати договір оренди землеьно ділянки, укладений 22.02.2005 року між ОСОБА_2 ,як орендодавцнм, правонаступником якого є ОСОБА_1 , який зареєстрований в Первомайському реєстраційному окрузі від 10.01.2008 року за номером 61 та просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати за 2010-2022 роки в розмірі 69704.40 грн.

22.05.2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі.

19.06.2023 року представник відповідача адвокат Кравченко О.С. до суду надав відзив на позов, де просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивач набув право власності на земельну ділянку з моменту державної реєстрації земельної ділянки, тобто з 17.05.2023 року, а тому саме з цього моменту у нього виникло право вимагати сплату орендної плати від відповідача. Право позивач на отримання орендної плати виникло у нього з моменту отримання спадщини. У відповідача були відсутні дані про нового власника земельної ділянки,тому він був позбавлений можливості сплачувати орендну плату у визначений договором строк. Враховуючи момент виникнення у позивача права на одержання орендної плати (що мало місце у 2023 році) порушення строків сплати орендної плати може виникнути лише за 2023 рік у разі її невиплати до 01 грудня 2023 році.

27.06.2023 року представник позивача до суду надав відповідь на відзив відповідача, де вказав, що позивача з 2019 року неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виплату орендної плати, однак відповідач ігнорує будь-які звернення з даного приводу. Твердження відповідача, що позивач отримав право на отримання орендної плати з 17.04.2023 року є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах матеріального права. Просив позов задовольнити.

11.09.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про слухання справи у їх відсутність, свої письмові позиції підтримали у повному обсязі.

При вирішенні питання про розгляд справи без учасників справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ст..223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву представника відповідача, учасників справи повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вирішив розглянути справу без учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.03.2023 року справа №484/731/23 належить: земельна ділянка сільськогосподарського призначення, належна згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 11-МК №022451, виданого Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області від 26.09.2002 року,зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 248,загальною площею 6.8100 га, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території (колишньої Полтавської) Кам1яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за кадастровим номером: :05:000:0132, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22.02.2005 року за реєстраційним № 61 між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ПСП «Полтавка», як орендарем, було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки терміном дії на 5 років.

01.02.2010 року між ОСОБА_2 та ПСП «Полтавка» було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.02.2005 року за реєстраційним номером 01555. Вказана додаткова угода від 01.02.2005 року була зареєстрована в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Полтавській сільській раді від 21.05.2012 року.

Згідно п.2 та п.1.1 умов вказаної додаткової угоди від 01.02.2010 року, сторони збільшили строк дії основного договору на 50 років, починаючи з 01.02.2010 року по 01.02.2060 року та дійшли згоди щодо розміру орендної плати, який складає 3% від вартості землі щороку,починаючи з 01.02.2010 року.

Як на підставу розірвання договорів оренди землі представник позивача посилається на систематичну не виплату орендної плати з 2010 року по 2022 рік.

Відповідач посилається на те, що право на отримання орендної плати у позивача виникло з моменту державної реєстрації земельної ділянки, тобто з 17.04.2023 року, а тому має місце лише одноразова невиплата орендної плати з землю за умови її невиплати до 01.12.2023 року.

Посилання відповідача на те, що право на отримання орендної плати у позивача виникло з моменту реєстрації земельної ділянки є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Посилання позивача на те, що він з 2019 року звертався до позивача з приводу невиплати йому орендної плати спростовується витребуваними судом доказами, а саме: відомостями з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про джерела та суми доходів ОСОБА_1 , отриманих за період з 1 кварталу 2015 року по 4 квартал 2019 року, з 1 кварталу 2010 року по 4 квартал 2014 року, з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2022 року.

Так, про нарахування та виплату відповідачем позивачу орендної плати свідчать данні з відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 31.12.2022 року, де зазначено, що ОСОБА_1 виплачено орендну плату ПСП «Полтавка» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини1 статті 3 ЦК України)

Тлумачення пункту 3 частини 1 статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно із частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частинами 3 та 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з розділом "Зміна умов договору і припинення його дії" Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованих земельних ділянок, яке істотно перешкоджає їх використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто наведеними умовами договору передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї із сторін та визначенні підстави для такого розірвання, без необхідності встановлення будь-яких інших передумов, зокрема невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором. Положення пунктів Розділу "Орендна плата" договору оренди були погоджені сторонами на власний розсуд, не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, не змінені та не визнані недійсними, а тому є обов`язковими для виконання сторонами правочину.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі N2-383/2010 (провадженняN14-308цс18) вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Згідно з пунктом "д" частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Вказаний правовий висновок викладено Об`єднаною платою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними доказами сплати коштів за оренду є довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі.

Представником позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що позивач не отримував грошових коштів від орендаря на підставі даних Первомайської ДПІ Головного управління ДПС у Миколаївській області та що вказані кошти мають іншу природу походження, ніж як плата за оредовану земелну ділянку, а тому відсутні підстави вважати, що наявна систематичність несплати орендної плати.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки представником позивача не довено істотного порушення орендарем умов договору тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністтю.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

керуючись ст.ст. 12, 81, 229, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Полтавка» про стягнення заборгованості з виплати орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.10.2023 року.

Суддя: