Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів:

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Холмогорова Лариса Василівна, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17.07.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відновити дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_3 » та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 17.07.2021 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний запис №491.

У шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача зазначає, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків. Непорозуміння між подружжям також стали перешкодою для подальшого існування сім`ї. В зв`язку з усім наведеним, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому просить шлюб розірвати.

Також просить відновити дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_3 ».

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів вказала, що на дату пред`явлення позову між сторонами спору про поділ майна нема, син, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається проживати разом з матір`ю. Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином виникла необхідність у стягнення аліментів на дитину з відповідача. ОСОБА_2 офіційно працює на посаді фельдшера у КНП «Закарпатський територіальний центр екстреної медичної допомоги Закарпатської обласної ради» та отримує відповідний дохід. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаю з дати пред`явлення позову, 31 серпня 2023 року.

Зазначає, що такий розмір аліментів відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки для нормального фізичного розвитку дитини необхідне повноцінне харчування, в перші роки життя дитина потребує обов`язкових періодичних медичних оглядів, вакцинації, придбанні дороговартісної побутової хімії, косметики, предметів гігієни, одягу, медикаментів. Оскільки відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому є підстави вважати, що він може (має реальну можливість) сплачувати зазначений розмір аліментів.

Ухвалою суду від 01.09.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подала заяву, якою просила розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача за наявними у матеріалах справи документами, не надавати строку на примирення, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання. Поважність причин неявки суду не повідомив. У встановлений судом строк відзив не подав.

24.10.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області постановлено проводити заочний розгляд справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 17.07.2021 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №491. Прізвище чоловіка після шлюбу - ОСОБА_6 , дружини - ОСОБА_6 .

За період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району 02.09.2022.

Судом встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача відсутнє. Упродовж тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум у 2023 році для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2833 гривні.

Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

З огляду на те, що відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, те, що дитина фактично проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи майнове становище сторін, зважаючи на положення ч. 5 ст. 183 СК України, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 частки його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З врахуванням клопотання позивачки щодо зміни їй прізвища, після розірвання шлюбу суд відновлює їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 грн. та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у в розмірі 1073,6 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача

Враховуючи ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст.258,259,264, 265,268,273,280-282,289 ЦПК України, суд:

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 17.07.2021, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №491 розірвати.

Відновити дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до суду 31 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт з безконтактним електронним цифровим носієм № НОМЕР_3 , виданий 13.08.2021, орган, що видав 2123, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Холмогорова Лариса Василівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/1106 від 06.12.2016, видане Радою адвокатів Закарпатської області на підставі рішення від 01.12.2016 №223.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя І.О. Шепетко