Справа №461/4187/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року. м.Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.

прокурора Машталяр Ю.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області Янчишина Сергія Володимировича в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Свої вимоги мотивував тим, що Франківською окружною прокуратурою міста Львова Львівської області під час здійснення нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000077 від 31.07.2020 встановлено порушення інтересів територіальної громади м. Львова внаслідок набуття фізичною особою без достатньої правової підстави права власності на майно, яке є відумерлою спадщиною. Як вбачається з інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав),30.05.2018 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2974, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магіровською О.В., ОСОБА_3 купила, а ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та кухні, загальною площею 52 кв.м. та житловою 31,0 кв.м. Відчужена ОСОБА_4 квартира належала останньому на підставі договору купівлі - продажу квартири № 3-605 від 11.04.2018, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка була власником квартири на АДРЕСА_2 , отримавши її у власність в порядку спадкування. Позивач стверджує, що наявні достатні підстави вважати, що квартира на АДРЕСА_2 підлягає визнанню відумерлою спадщиною на підставі рішення суду, у зв`язку із незаконністю її успадкування ОСОБА_2 , яка використала неправдивий (підроблений) офіційний документ для прийняття спадщини, а також через відсутність інших спадкоємців за законом, з огляду на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у власності якого перебувала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого 20.02.1995 Львівською міською радою на підставі розпорядження від 20.02.1995 № 102. При цьому, 1/2 частка у праві власності на квартиру належала матері спадкодавця ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої її син ОСОБА_5 спадщину фактично прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. 01.09.2017 державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. заведено спадкову справу № 537/2017 на підставі заяви ОСОБА_7 . Водночас, у вказаній заяві, яка надійшла поштою, справжність підпису спадкодавця не засвідчена, а відтак йому слід було надіслати заяву оформлену належним чином (справжність підпису має бути засвідчена нотаріально) або особисто прибути в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Зважаючи на не вчинення вказаних дій, відсутність вказівки на належність до черги спадкування за законом (ступінь споріднення з спадкодавцем), а також ненадання жодних підтверджуючих документів на підтвердження статусу потенційного спадкоємця, ОСОБА_7 не може вважатись особою, яка могла претендувати на успадкування майна померлого ОСОБА_5 .

В подальшому, із заявою про прийняття спадщини за законом, 15.01.2018 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка стверджувала що є дружиною ОСОБА_5 . В якості доказу наявності шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 представлено державному нотаріусу повторне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане 21.03.2015 відділом по Іркутському району в управлінні державної реєстрації служби запису актів цивільного стану Іркутської області. Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що 21.10.1978 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

01.03.2018 ОСОБА_2 звернулась до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку чим 01.03.2018 державним нотаріусом Кіріловою Т.М. видано їй відповідне свідоцтво за № 3-375 та проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 52 м2 на АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101). Тобто, з матеріалів спадкової справи № 537/2017 слідує, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_5 квартиру на АДРЕСА_2 , яка була приватизована ним та його матір`ю у 1995 році та належала їм на праві спільної часткової власності у рівних частках.

Водночас, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000077 від 31.07.2020 встановлено, що ОСОБА_2 ніколи не була і не могла бути дружиною ОСОБА_5 . Оскільки, 06.04.2021 прокурором у вказаному кримінальному провадженні підготовлено та надіслано до компетентних органів Російської Федерації запит про міжнародну правову допомогу. У відповідь на вказаний запит, прокурором отримано відповідні матеріали на його виконання із листом відділу по Іркутському району служби запису актів цивільного стану Іркутської області від 20.07.2021 № І00347, з якого слідує, що в архіві цього відділу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не знайдено записів про укладення шлюбу та його розірвання за період з 01.01.1963 по 20.07.2021. Таким чином, 21.10.1978 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шлюб не укладався, відділом по Іркутському району в управлінні державної реєстрації служби запису актів цивільного стану Іркутської області не посвідчувався, а відтак відомості наведені у вищезгаданому повторному свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.03.2015 є неправдивими та не підтверджують наявність у ОСОБА_2 статусу дружини ОСОБА_5 .

Окрім цього, згідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, 02.10.1976 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровано шлюб. Після державної реєстрації шлюбу, ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 . У подальшому, відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер. У зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , ОСОБА_2 перебувала до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , а в подальшому вона 23.10.2003 уклала шлюб з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та перебувала у ньому до 20.01.2013 дати смерті ОСОБА_11 .

Таким чином, з урахуванням наведеного, 21.10.1978 ОСОБА_2 не могла укласти шлюб з ОСОБА_12 , оскільки в період з 02.10.1976 по 02.09.2001 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , з яким, зокрема, у них у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_8 народився син ОСОБА_13 . Більше того, слід зазначити, що навіть укладений на території іншої держави повторний шлюб є недійсним в силу вимог чинного законодавства України.

Тому позивач стверджує, що на момент смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 не перебувала і не могла перебувати з ним у зареєстрованому шлюбі в силу наведених обставин, а відтак й немає статусу дружини померлого і не могла за законом в порядку спадкування отримати у власність спірну квартиру на АДРЕСА_2 .

Враховуючи відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами заведеної 01.09.2017 спадкової справи № 537/2017 квартира на АДРЕСА_2 є відумерлою спадщиною.

Незважаючи на незаконність набуття права власності на спірну квартиру, така була відчужена ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 , який посвідчено 11.04.2018 державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. із проведенням відповідних реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_4 після набуття права власності на квартиру на АДРЕСА_2 розпорядився нею шляхом продажу її ОСОБА_3 , яка станом на даний час є дійсним власником спірного майна на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2974, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В.

Тому враховуючи наведене, позивач просив задовольнити позовні вимоги, визнати відумерлою спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 ; витребувати з приватної власності ОСОБА_3 об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

03.01.2023 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову в якій просив позов задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2018 року, видане у спадковій справі №537/2017 на ОСОБА_2 ; визнати відумерлою спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 ; витребувати з приватної власності ОСОБА_14 об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

20.06.2023 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій відповідачами вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якій просив позов задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2018 року, видане у спадковій справі №537/2017 на ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 2373441, 10 грн. вартості спадкового майна квартири АДРЕСА_1 .

15.09.2023 року позивачем подано до суду заяву про уточнення предмета позову в якій просить позов задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2018 року, видане у спадковій справі №537/2017 на ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради грошову компенсацію у розмірі 2373441, 10 грн. вартості спадкового майна квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.08.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

07.12.2022 року представниця відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Галушко О.І. подала до суду відзив на позовну заяву.

09.12.2022 року подану заяву представницею відповідачки ОСОБА_3 - адвокатом Галушко О.І. про залишення позову без розгляду, яку було за клопотанням заявниці знято з розгляду.

03.01.2023 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову.

12.01.2023 року прокурор подав до суду заперечення на заяву про залишення позовної заяви без розгляду, а також відповідь на відзив на позовну заяву та клопотання про залучення до участі в справі співвідповідачки ОСОБА_2

13.02.2023 року представниця відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Галушко О.І. подала до суду заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення щодо заперечень проти залишення позовної заяви без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 14.02.2023 року притягнуто до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_2

13.04.2023 року прокурор подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Також, 13.04.2023 року представниця відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Беніцька В.І. подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі та письмові пояснення.

12.05.2023 року представниця відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Галушко О.І. подала до суду заперечення проти зупинення провадження у справі, а також письмові пояснення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.05.2023 року у задоволенні клопотання керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області Янчишина Сергія Володимировича та клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Беніцької Валентини Іванівни про зупинення провадження у справі відмовлено за безпідставністю.

20.06.2023 року прокурор подав до суду заяву про зміну предмету позову.

15.09.2023 року прокурор подав до суду заяву про уточнення предмета позову.

Протокольною ухвалою суду від 15.09.2023 року виключено з числа відповідачів ОСОБА_3 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позову та просить такі задовольнити. Також, зазначив, що квартира була у власності ОСОБА_3 , а перед тим неправомірно - у власності ОСОБА_2 . Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 на даний час перебуває у суді. Львівська міська рада не зверталась до суду раніше, оскільки не знала про ситуацію, що склалась.

Представниця Львівської міської ради у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позову та просить такі задовольнити. Зазначила, що Львівська міська рада не зверталась до суду раніше, оскільки не було відомо про незаконне вибуття квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 та її представниця у судове засідання не з`явилися, однак представниця відповідачки подала до суду заяву про розгляд справи без її та відповідачки участі, позовні вимоги заперечують та просять відмовити в задоволенні позову, оскільки вважають такі безпідставними та необґрунтованими. У письмових поясненнях представниця відповідачки зазначила, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Прокурор у позові ствердно зазначає, що майно (квартира АДРЕСА_5 ) незаконно набуто у власність ОСОБА_2 та відчужено. Однак, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2022 було закрито кримінальне провадження №0000077 від 31.07.2020 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України у зв`язку із закінченням: строку досудового розслідування. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.03.2023 ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10.11.2022, якою закрито кримінальне провадження №0000077 відносно ОСОБА_2 - скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Франківським районним судом м. Львова у складі головуючого судді Ванівського Ю.М. справа прийнята до провадження та призначена до розгляду. Таким чином, у вказаній кримінальній справі №465/2339/22 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358,4.4 cf. 190, ч. 1 ст.209 КК України судом встановлюватимуться обставини набуття права власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_5 та обставини відчуження нерухомого майна. Вироку, що набрав законної сили про обвинувачення ОСОБА_2 не ухвалено. Тому представниця відповідачки вважає, що не можливо стверджувати про незаконність набуття права власності на квартиру та просити її витребувати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні №0000077 про обвинувачення ОСОБА_2 . Вважає, що докази, на які посилається Франківська окружна прокуратура та які додані до позову не є безсумнівними. Більшість цих доказів узяті з кримінальної справи №465/2339/22, оцінку яким судом ще на надано.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що з інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що 30.05.2018 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 2974, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магіровською О.В., ОСОБА_3 купила, а ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат та кухні, загальною площею 52 кв.м. та житловою 31,0 кв.м. / Том 1, а. с. 19-21, 22/.

Відчужена ОСОБА_4 квартира належала останньому на підставі договору купівлі - продажу квартири № 3-605 від 11.04.2018, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка була власником квартири на АДРЕСА_2 , отримавши її у власність в порядку спадкування /Том 1, а. с. 23/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у власності якого перебувала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого 20.02.1995 Львівською міською радою на підставі розпорядження від 20.02.1995 № 102. З даного свідоцтва вбачається також, що 1/2 частка у праві власності на квартиру належала матері спадкодавця ( ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якої її син ОСОБА_5 спадщину фактично прийняв, але не оформив своїх спадкових прав /Том 1, а. с. 25. 35/.

З листа П`ятої Львівської державної нотаріальної контори вбачається, що 01.09.2017 державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. заведено спадкову справу № 537/2017 на підставі заяви ОСОБА_7 . Водночас, у вказаній заяві, яка надійшла поштою, справжність підпису спадкодавця не засвідчена, а відтак йому слід було надіслати заяву оформлену належним чином (справжність підпису має бути засвідчена нотаріально) або особисто прибути в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини /Том 1, а. с. 38-40/.

В подальшому, із заявою про прийняття спадщини за законом, 15.01.2018 до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка стверджувала, що є дружиною ОСОБА_5 . В якості доказу наявності шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 представлено державному нотаріусу повторне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , видане 21.03.2015 відділом по Іркутському району в управлінні державної реєстрації служби запису актів цивільного стану Іркутської області. Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що 21.10.1978 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено шлюб /Том 1, а. с. 65-67/.

01.03.2018 ОСОБА_2 звернулась до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку чим 01.03.2018 державним нотаріусом Кіріловою Т.М. видано їй відповідне свідоцтво за № 3-375 та проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 52 м2 на АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) /Том 1, а. с. 70/.

Таким чином, з матеріалів спадкової справи № 537/2017 вбачається, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_5 квартиру на АДРЕСА_2 , яка була приватизована ним та його матір`ю у 1995 році та належала їм на праві спільної часткової власності у рівних частках.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000077 від 31.07.2020 встановлено, що ОСОБА_2 ніколи не була і не могла бути дружиною ОСОБА_5 , оскільки 06.04.2021 прокурором у вказаному кримінальному провадженні підготовлено та надіслано до компетентних органів Російської Федерації запит про міжнародну правову допомогу .

У відповідь на вказаний запит, прокурором отримано відповідні матеріали на його виконання із листом відділу по Іркутському району служби запису актів цивільного стану Іркутської області від 20.07.2021 № І00347, з якого слідує, що в архіві цього відділу відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не знайдено записів про укладення шлюбу та його розірвання за період з 01.01.1963 по 20.07.2021 /Том 1, а. с. 41-44/.

Таким чином, 21.10.1978 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шлюб не укладався, відділом по Іркутському району в управлінні державної реєстрації служби запису актів цивільного стану Іркутської області не посвідчувався, а відтак відомості наведені у згаданому повторному свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.03.2015 є неправдивими та не підтверджують наявність у ОСОБА_2 статусу дружини ОСОБА_5 .

Окрім цього, згідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, 02.10.1976 між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровано шлюб. Після державної реєстрації шлюбу, ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 . У подальшому, відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 помер. У зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , ОСОБА_2 перебувала до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , а в подальшому вона 23.10.2003 уклала шлюб з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та перебувала у ньому до 20.01.2013 дати смерті ОСОБА_11 /Том 1, а. с. 95-58/.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 17 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв до 01.01.2004, передбачено перешкоди до укладення шлюбу, а саме: між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі не допускається укладення шлюбу.

У Сімейному кодексі України теж передбачено правило щодо моногамності шлюбу, оскільки у статті 25 кодексу містяться відповідні положення, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. При цьому, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Враховуючи наведене, вбачається, що 21.10.1978 ОСОБА_2 не могла укласти шлюб з ОСОБА_12 , оскільки в період з 02.10.1976 по 02.09.2001 перебувала у шлюбі з ОСОБА_8 , з яким, зокрема, у них у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_8 народився син ОСОБА_13 .

Крім того, навіть укладений на території іншої держави повторний шлюб є недійсним в силу вимог чинного законодавства України.

Таким чином, на момент смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 не перебувала і не могла перебувати з ним у зареєстрованому шлюбі в силу наведених обставин, а відтак й немає статусу дружини померлого і не могла за законом в порядку спадкування отримати у власність спірну квартиру на АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (ч.2 ст. 1277 ЦК України).

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч.3 ст.1277 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, відсутність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується матеріалами заведеної 01.09.2017 спадкової справи № 537/2017 слід дійти висновку, що квартира по АДРЕСА_2 є відумерлою спадщиною.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З постанов Верховного Суду 28.12.2020 року у справі № 662/826/19, провадження № 61-20147св19, та від 21.12.2020 року у справі № 318/1268/18, провадження № 61-3783св19, а також від 08.04.2020 у справі № 368/1817/15, провадження № 61-26593св18 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно.

Фактично свідоцтво не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Чинність документа, в даному випадку свідоцтва, є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15.10.2019 р. у справі №916/780/18.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт.

З постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2023 року у цивільній справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) вбачається, що, проаналізувавши зміст законодавчих норм у системі з установленими судами правовідносинами, Велика Палата прийшла до висновку, що у цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України, виходячи з таких міркувань.

Інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Стаття 1280 ЦК України передбачає, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), розв`язуючи правову проблему розміру грошової компенсації при відчужені майна та стягненні такої компенсації при поділі майна подружжя.

Відтак за встановлених фактичних обставин у цій справі при відчуженні спадкового майна територіальна громада має право лише на відшкодування вартості спадкового майна за ринковими цінами, а тому позовні вимоги територіальної громади про визнання спадщини відумерлою та передачу її позивачу задоволенню не підлягають.

В частині позовних вимог про витребування нерухомого майна Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).

Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння.

У цій справі суди встановили, що позивач не є власником або законним користувачем спірного майна, яке незаконно вибуло з його володіння, а тому у нього немає підстав для витребування майна на свою користь як неволодіючого власника або користувача.

Таким чином, за результатами аналогічної справи Велика Палата Верховного Суду дійшла за аналогічних обставин дійшла висновку неналежність позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та витребування майна з чужого незаконного заволодіння, оскільки якщо майно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А відтак, застосовуючи аналогію закону й територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю та визнати недійсним недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2018 року, видане у спадковій справі №537/2017 на ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради грошову компенсацію у розмірі 2373441, 10 грн. вартості спадкового майна квартири АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка успадкувала майно після смерті ОСОБА_12 неправомірно, не маючи права на спадкування, та незаконно його відчужила, адже не була його спадкоємцем, оскільки не була його дружиною, що вбачається з матеріалів справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 38082,62 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 327, 387, 388, 396, 1277, 1280, 1301 ЦК України, ст. ст. 17, 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2018, видане у спадковій справі № 537/2017 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) щодо квартири АДРЕСА_5 , яке посвідчене державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. та зареєстроване в реєстрі за № 3-375.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Львівської міської ради (адреса: м. Львів, пл. Ринок, 1, ЄДРПОУ6 040558960 грошову компенсацію у розмірі 2 373 441,10 грн. вартості спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Львівської обласної прокуратури (отримувач: Львівська обласна прокуратура, , банк платника Державна казначейська служба України, м. Київ, розрахунковий рахунок № иА0000774) 38 082,62 грн. судового збору.

Повний текст рішення проголошено 20.10.2023 року о 14 год 30 хв.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду.Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р. Юрків.