Справа № 466/3399/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/2212/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Суди В.І.

з участю: представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Сапрун М.М.,

Скіри М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2023 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року провадження у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води в розмірі 10460,52 грн. закрито.

12 липня 2023 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обгрунтування заяви покликається на те, що відповідач добровільно сплатив заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води лише після пред`явлення позову та отримання додаткових пояснень. Зазначає, що якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує на стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача, відтак згідно ч. Вказує, що в заяві про закриття провадження у справі просило покласти судові витрати на відповідача, однак, при постановленні ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року про закриття провадження у справі питання розподілу судових витрат не вирішено. Вважає, що суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання розподілу судових витрат. З наведених підстав просить стягнути зі ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» сплачений судовий збір в розмірі 2 684, 00 грн.

Додатковою ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2023 року заяву представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Сапрун М.М. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено повністю.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 2684,00 гривень сплаченого судового збору.

Додаткову ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що відсутні підстави для постановлення додаткової ухвали у справі, оскільки, закриваючи провадження у справі, суд відмовив позивачу у вирішенні питання розподілу судових витрат. Зазначає, що він також звертався з клопотанням про закриття провадження у справі, в якому просив судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем. Вказує, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати свої пояснення. З наведених підстав просить додаткову ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Сапрун М.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при закритті провадження у справі не вирішено питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, а оскільки позивач не підтримав своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, судовий збір за подання позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2023 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води.

На підтвердження позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» надало розрахунок заборгованості відповідача за надання послуги з центрального опалення за період з 01 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року та розрахунок заборгованості відповідача за надання послуги з постачання гарячої води за цей період.

Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, заборгованість відповідача за надання послуги з центрального опалення становить 9 876,49 грн., а заборгованість за надання послуги з постачання гарячої води 584,03 грн.

19 червня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про закриття провадження у справі, мотивуючи її тим, що, отримавши додаткові пояснення позивача у даній спарві, вирішив сплатити наявну у нього заборгованість у повному розмірі, на підтвердження його надав платіжну інструкцію № 0.0..1 від 19 червня 2023 року.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору та покладення обов`язку зі сплати такого на позивача, вважаючи, що саме дії позивача щодо реструктуризації боргу сприяли ініціювання позивачем розгляду справи в суді.

27 червня 2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося із заявою про закриття провадження у справі у зв`язку з добровільною сплатою заборгованості відповідачем, в якій просило вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року провадження у справі зарито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Статтею 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні за змістом положення закріплені у частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка встановлює підстави та порядок повернення судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 9 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 грн.

Платіжним дорученням № 2193 від 09 лютого 2023 року підтверджується сплата Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» судового збору за подання позову (а.с. 18).

Враховуючи те, що на момент звернення з позовними вимогами між сторонами існував спір щодо стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не підтримало своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а до постановлення ухвали про закриття провадження у справі звернулося із заявою про стягнення судових витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 2684,00 гривень сплаченого судового збору за подання позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року про закриття провадження у справі суд відмовив позивачу у вирішенні питання розподілу судових витрат, а відтак, судовий збір за подання позову не підлягає стягненню, є безпідставними, оскільки, як вбачається з резолютивної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року, суд в резолютивній частині ухвали не вирішував питання щодо розподілу судових витрат, стягнення чи відмови у їх стягненні, що не позбавляє позивача права звернутися із заявою про стягнення судового збору з відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана додаткова ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24.10.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк