ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27064/21

Провадження № 22-ц/4820/1865/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача та його представника,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя,

встановив:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на частку цієї квартири та стягнути з ОСОБА_1 на її користь вартість частки спірної квартири. Після повного відшкодування ОСОБА_1 вартості частки квартири, право власності ОСОБА_2 на частку спірної квартири припинити.

В обґрунтування позову вказала, що з 20.10.2012 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 17.11.2020 року. За цей час сторонами було набуто у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , яку вони не можуть поділити в добровільному порядку. Відповідач чинить їй перешкоди для проживання у спірній квартирі, змінив замки, що змусило звернутися її до суду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2023 року визнано квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість частки квартири, що становить 659367 грн. Після повного відшкодування ОСОБА_1 вартості частки квартири АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_2 на частки вказаної квартири, припинено. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач перешкоджає позивачу проживати та користуватися квартирою, тому, з метою ефективного захисту порушених прав, необхідно задовольнити усі заявлені позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що справа не місить доказів на підтвердження обставин щодо його фінансової спроможності сплатити грошову компенсацію в розмірі 659367 грн. Він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на даний час отримує дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі 7000 грн., за ним на праві власності не зареєстровано інше житло. В той же час, на думку апелянта, позивач може в інший спосіб, передбачений нормами ЦК України, відчужити свою частку, не покладаючи на нього надмірного тягаря.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 20.10.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 17.11.2020 року.

За час перебування у шлюбі, сторонами було набуто у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку 10.06.2014 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно з висновком експерта №24/22 від 02.09.2022 року, ринкова вартість спірної квартири, станом на час проведення дослідження за наданою технічною документацією становить 1318734 грн. Поділити в натурі квартиру в рівних частках між позивачем та відповідачем технічно не можливо.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує конфлікт щодо користування квартирою АДРЕСА_1 та її поділу.

Як встановлено судом, спірною квартирою користується відповідач, який своєю поведінкою унеможливлює добровільний її продаж.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції. встановивши належність спірної квартири сторонам на праві спільної сумісної власності, її ринкову вартість та неможливість її поділу, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості майна.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, що результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права зокрема справедливість, добросовісність та розумність є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року в справі №520/1185/16-ц).

Положенням ст. 364 ЦК України не передбачено можливість припинення права власності особи на річ в залежності від виконання судового рішення іншою стороною. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача грошової компенсації частки спірної квартири без визнання за ним права власності на відповідну частку, відтак на весь об`єкт нерухомого майна, суд не врахував, що відповідне рішення не відповідатиме принципам справедливості та розумності, позаяк призведе до покладення надмірного тягаря на відповідача, оскільки останній залишаючись власником частки спірної квартири буде змушений виплатити її вартість позивачу без одержання у власність іншої частки.

За наведених обставин, колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення скасувати в частині визнання за позивачем права власності на частки спірної квартири, визнавши за відповідачем право власності на спірну квартиру, припинивши право спільної сумісної власності позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного встановлення судом усіх обставин справи, неплатоспроможності відповідача, неможливості виплатити позивачу розмір грошової компенсації, визначений судом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки платоспроможність не має значення для вирішення конкретної справи, в якій про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить саме позивач.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20, згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якої саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24.03.2021 року у справі №501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2020 року у справі №235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 року у справі №487/6195/16-ц, від 09.06.2021 року у справі №760/789/19).

Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Посилання апелянта на незастосування судом правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №371/1369/15-ц є безпідставним, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 від даного висновку було відступлено та сформульовано новий висновок про те, що платоспроможність у даній категорії справ не має значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частку квартири, припинення права власності позивача на частку майна, та, відповідно, визнання її за відповідачем з моменту виплати позивачу грошової компенсації.

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, враховуючи, що за три позовних вимоги майнового характеру позивачем сплачено 2724 грн (908 грн за кожну) та 5663,10 грн за проведення будівельно-технічної експертизи, майнова вимога щодо стягнення із відповідача компенсації за частку квартири задоволена, в решті двох вимог відмовлено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/3 частина від понесених ОСОБА_2 витрат, тобто 2795,70 грн: ((2724+5663,10)/3). Апеляційна скарга подана в частині перегляду судового рішення щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за частку спірної квартири. В задоволенні апеляційної скарги в цій частині щодо вирішення майнового спору відмовлено, у зв`язку з чим понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року в частині визнання права власності на частки квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_1 , після повного відшкодування ОСОБА_1 вартості частки квартири, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_1 , припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_1 , після повного відшкодування ОСОБА_1 вартості частки квартири, відмовити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року в частині розподілу судових витрат між сторонами, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2795,70 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції та проведення експертного дослідження.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова