ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1886/23

Головуючий у першій інстанції Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1307/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2023 року (проголошено о 15:04) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні збитки у розмірі 79146,28 грн, 3% річних у розмірі 13145,99 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.12.2020, яке набрало законної сили 09.02.2021, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь загалом 180 726,48 грн. Однак у період з 09.02.2021 по 30.06.2023 відповідачем коштів на виконання судового рішення не сплачено.

Зазначала, що оскільки грошове зобов`язання, яке виникло з рішення суду, відповідачем не виконане, вона має право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних на підставі ст. 625 ЦПК України. Розрахунок позивачкою проведено із загальної суми заборгованості за рішенням суду.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09.08.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 визнав факт невиконання своїх зобов`язань, посилаючись на скрутне матеріальне становище, військовий стан. Уважає, що суд першої інстанції застосував досить незрозумілу юридичну конструкцію презумпції стягувача доводити невиконання боржником своїх зобов`язань, а не навпаки.

Заявник наголошує, що факт набуття судовим рішенням законної сили є загальновідомим, оскільки будь-яке судове рішення реєструється та публікується в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тим більше головуючимсуддею в даній справі був суддя Пархоменко П.І., який ухвалював рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.12.2020 (справа № 728/1542/19).

Зазначає, що є некоректним посилання суду як підставу для відмови у задоволенні даного позову на відсутність доказів звернення рішення суду до примусового виконання, оскільки добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок, який не залежить від того, пред`явлено рішення суду до виконання чи ні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7000 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідач уважає, що висновок Бахмацького районного суду Чернігівської області про те, що відсутність доказів не дає можливості встановити невиконання відповідачем зобов`язання, часу з якого воно не виконується і як наслідок ухвалити рішення про стягнення коштів, є вірним.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що докази подані позивачем не дають можливості суду встановити невиконання відповідачем зобов`язання, часу з якого воно не виконується (відсутність на копії рішення суду дати набрання законної сили) і як наслідок ухвалити рішення про стягнення коштів.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність обставинам справи, і, як наслідок, неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.12.2020 (справа № 728/1542/19) частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, проведено реальний розподіл житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки у неподільному майні, що є спільною сумісною власністю подружжя у розмірі 149 507 грн, 7 886 грн 68 коп. судового збору, 17 332 грн 80 коп. витрат пов`язаних із проведенням експертизи та 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Рішення набрало законної сили 09.02.2021 (а.с. 4-10, 49-53).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц,

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

За положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 ЦК України встановлена презумпція вини особи, що не виконує зобов`язання. За положеннями цієї норми особа, яка порушила зобов`язання і повинна нести відповідальність, вважається винною. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Судом установлено, що предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.12.2020, яке набрало законної сили 09.02.2021, про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки у неподільному майні, що є спільною сумісною власністю подружжя у розмірі 149 507 грн, 7 886 грн 68 коп. судового збору, 17 332 грн 80 коп. витрат пов`язаних із проведенням експертизи та 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У цій справі ОСОБА_2 , як особою відповідальною за порушення зобов`язання, в силу положень ст. 614 ЦК України не доведено, що ним вживалися заходи щодо належного виконання рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.12.2020. Ним не надано доказів про сплату коштів на погашення стягнутої судом грошової компенсації вартості 1/2 частки у неподільному майні, що є спільною сумісною власністю подружжя у розмірі 149 507 грн.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 порушив виконання грошового зобов`язання, встановленого рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30.12.2020, у позивачки ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України з моменту набрання вказаним рішенням суду законної сили, тобто з 09.02.2021.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, у даному випадку по 13.07.2023, до дати звернення із позовом до суду, як розраховано позивачем.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати за період з 09.02.2021 по 13.07.2023 включно.

Розраховуючи суму 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, позивачка визначила грошове зобов`язання у сумі 180 726,48 грн, включивши до його складу:

- 14 9507 грн сума основного боргу;

- 7 886,68 грн судовий збір;

- 17 332,80 грн витрати, пов`язані із проведенням експертизи;

- 6 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Однак апеляційний суд не погоджується із позицією позивачки щодо включення до суми грошового зобов`язання витрат по оплаті судового збору у розмірі 7 886,68 грн, витрат, пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 17332,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн з огляду на наступне.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому безпідставним є їх нарахування на стягнутий судовий збір та інші судові витрати, а саме витрати, пов`язані із проведенням експертизи та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року справа № 758/7649/16-ц.

Отже, 3% річних та інфляційні втрати в даному випадку повинні нараховуватися на 149 507 грн (суму основного боргу).

Кількість прострочених днів виконання зобов`язання починаючи з 09.02.2021 та закінчуючи 13.07.2023 становить 885 календарних днів, з них:

- з 09.02.2021 по 31.12.2021 326 календарних днів;

- з 01.01.2022 по 31.12.2022 365 календарних днів;

- з 01.01.2023 по 13.07.2023 194 календарних дні.

Вираховуємо 3 % річних за формулою: сума боргу х 3% річних / 100% х кількість днів / кількість днів у році.

Тобто 3% річних з 09.02.2021 по 31.12.2021 становлять: 14 9507 грн х 3% /100% х 326/365 = 4 005,97 грн.

3% річних з 01.01.2022 по 31.12.2022 становлять: 14 9507 грн х 3% /100% х 365/365 = 4 485,21 грн.

3% річних з 01.01.2023 по 13.07.2023 становлять: 14 9507 грн х 3% /100% х 194/365 = 2 383,92 грн.

Отже 3% річних, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становлять 10 875,10 грн.

Вираховуємо інфляційні втрати за формулою: (сума боргу х сукупний індекс інфляції)/ 100% сума боргу, з урахуванням того, що сукупний індекс інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період з лютого 2021 року по червень 2023 року: 101% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,8% х 101,20 % х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% х 104,50% х 103,10% х 102,70% х 103,10 % х 100,70% х 101,10% х 101,90% х 102,50% х 100,70% х 100,70% х 100,80% х 100,70% х 101,50% х 100,20% х 100,50% х 100,80% = 143,793% тобто, (149507 грн х143,793%/100 % 149 507 грн) = 65 473,60 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2023 року скасуванню з постановленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних в розмірі 10 875,10 грн та інфляційних втрат в розмірі 65 473,60 грн.

Посилання суду першої інстанції на те, що в спірних правовідносинах позивачем не доведено обставин того, що рішення суду не виконується, є помилковими з огляду на положення ст. 614 ЦК України, якою встановлена презумпція вини особи, що не виконує зобов`язання, а саме ОСОБА_2 , який і мав доводити, що ним вживались заходи по виконанню рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2023 року. Однак під час розгляду справи судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи жодних доказів на спростування позиції позивача про невиконання зобов`язань за рішенням суду відповідачем чи його представником подано не було.

Суд першої інстанції виявив надмірний формалізм зазначивши у своєму рішенні про те, що надана позивачем копія рішення суду не містить дати набрання законної сили, з огляду на те, що справа № 728/1542/19 перебувала у провадженні судді Пархоменка П.І., під головуванням якого здійснюється розгляд цієї справи. Крім того судді мають доступ і зобов`язані користуватись інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень, який містить дані щодо судових рішень, у тому числі дату набрання судовим рішенням законної сили.

Обставина пред`явлення судового рішення до примусового виконання у даній справі не має правого значення, оскільки настання відповідальності за правилами статті 625 ЦК України не пов`язується із перебуванням виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення, на примусовому виконанні.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді судового збору, оплата яких підтверджена квитанціями (а.с.21, 58).

У зв`язку з частковим задоволенням позову на суму 76 348,70 грн (65473,60 грн + 10 875,10 грн), що становить 82,72 % від оскаржуваної суми, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 888,08 грн (1073,6 грн х 82,72%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1332,12 грн (1610,4 грн х 82,72%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої та апеляційної інстанцій здійснював адвокат Мироненко С.В. на підставі Договору про надання правової допомоги від 30.06.2023 (а.с. 16) та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1058726 від 14.07.2023 (а.с. 18).

Згідно п. 1.2 Договору про надання правової допомоги від 30.06.2023 (далі Договір) Виконавець (Мироненко С.В.) надає Замовнику ( ОСОБА_1 ) такі послуги:

- надання консультацій;

- складання документів;

- здійснення представництва інтересів в усіх установах та організаціях, в тому числі і в суді (суді першої інстанції, апеляційній та касаційній інстанціях). При цьому Виконавець може вчиняти від імені Замовника усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти Замовник, без обмежень. В тому числі: підписувати та особисто подавати до суду заяви, позовні заяви, скарги та клопотання, повністю або частково відмовитися від позову, визнати позов, змінити позов, досягнути примирення, укласти мирову угоду, передати повноваження представника іншій особі (передоручення), оскаржити судове рішення, отримувати виконавчі документи та користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом для осіб, які беруть участь у справі.

Вартість наданих Виконавцем Замовнику послуг становить 8000 грн. Замовник сплачує кошти за надані Виконавцем послуги протягом одного дня з моменту підписання Договору (п.2.1, 2.2 Договору).

Згідно Акту наданих послуг адвоката від 14.07.2023 згідно договору про надання правової допомоги від 30.06.2023 за надані послуги адвоката у справі за позовом Замовника до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат адвокат Мироненко С.В. надав наступні послуги:

- консультації за позовом до Замовника 2 год 2000 грн;

- підготовка матеріалів справи та складання процесуальних документів під час судового розгляду справи 4 год 4000 грн;

- участь у судових засіданнях 2000 грн (а.с. 19).

ОСОБА_1 сплачено адвокату Мироненку С.В. за Договором про надання правової допомоги від 30.06.2023 8000 грн, що вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № 27 від 14.07.2023 (а.с. 20).

Згідно Акту наданих послуг адвоката від 07.09.2023 згідно договору про надання правової допомоги від 30.06.2023 за надані послуги адвоката у справі за позовом Замовника до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат адвокат Мироненко С.В. надав наступні послуги:

- консультації Замовника щодо подання апеляційної скарги 1 год 1000 грн;

- підготовка матеріалів справи та складання апеляційної скарги 2 год 2000 грн;

- участь у судових засіданнях 1000 грн (а.с. 57).

ОСОБА_1 сплачено адвокату Мироненку С.В. за Договором про надання правової допомоги 4000 грн, що вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера № 33 від 07.09.2023 (а.с. 56).

Заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, є розумними та такими, що відображають реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Враховуючи, що за змістом п. 2.1 Договору, вартість наданих адвокатом послуг разом становить 8000 грн колегія суддів вважає, що саме вказані витрати є документально підтвердженими та були понесені фактично.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на 82,72% від оскаржуваної суми, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 6 617,60 грн (8000 грн х 82,72%) витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) інфляційні збитки у розмірі 65 473 (шістдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн 60 коп, три відсотки річних у розмірі 10 875 (десять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн 10 коп., 2 220 (дві тисячі двісті двадцять) грн 20 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, 6 617 (шість тисяч шістсот сімнадцять) грн 60 коп. витрат на правничою допомогою адвоката в суді першої та апеляційної інстанцій, а всього 85 186 (вісімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят шість) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко