Справа № 758/2967/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сіренко Б.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача

в режимі відео конференції ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.06.2019 між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Після народження дитини відповідач став вести себе неадекватно, постійно застосовуючи до позивачки фізичне насилля.

14.12.2021 шлюб між ними було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/20144/21.

З приводу застосування відповідачем до неї фізичного насилля 14.07.2021 позивачка зверталась до поліції з відповідною заявою, проте відповідач продовжував вчиняти дії насильницького характеру відносно неї. Після вищевказаних подій позивачка вимушена була зібрати речі та покинути з сином місце свого мешкання, переїхати до батьків.

З цього часу сторони фактично припинили спільне проживання та з 27.07.2021 малолітній син ОСОБА_5 постійно проживав разом з позивачкою.

У подальшому позивачка разом із сином та своєю матір`ю переїхали мешкати у місто Київ. За весь період, коли позивачка з сином проживали окремо від відповідача, вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні сина з батьком, в тому числі по відео зв`язку та особистим зустрічам. Однак, 23.11.2021 відповідач без згоди та дозволу позивачки, коли вона перебувала на роботі, забрав сина та вивіз його в невідомому напрямку. Дитина була забрана без одягу та необхідних ліків. З того часу позивачка взагалі не знала, куди відповідач вивіз дитину, де дитина знаходиться та в якому стані перебуває. Про викрадення дитини відповідачем позивачка звернулась до поліції.

07.12.2021 позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю. Справа розглядалася в суді майже півроку. Весь цей час відповідач погрожував позивачці постійно по телефону та не давав бачитись з дитиною.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2022 було заборонено ОСОБА_4 чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до завершення розгляду справи. Однак відповідач не виконував ухвалу суду та продовжував ховати дитину від позивачки.

У листопаді 2022 року відповідач повідомив позивачку, що може віддати їй сина, якщо вона погодиться підписати у нотаріуса Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та графіку спілкування батька із дитиною. Умовою було також те, що позивачка має підписати договір та відкликати позов.

22.11.2022 у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу позивачкою було підписано договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та графіку спілкування батька із дитиною. Після цього позивачкою до Приморського районного суду м. Одеси було подано заяву про закриття провадження у справі № 522/23680/21 про встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю. Після цього відповідач віддав позивачці дитину.

Позивачка вважає, що підписала договір під психологічним тиском зі сторони відповідача. Договір не відповідає її дійсній волі. Все, що вона підписала у нотаріуса було без її дійсного бажання та волі. В умовах психологічного стресу позивачка не читала договір, який нею підписано, оскільки зважаючи на тяжкі життєві обставини, які склалися на той момент, у неї не було іншого вибору та можливості.

Просила суд визнати недійсним договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та графіку спілкування батька з дитиною від 22.11.2022, укладений 22.11 2022 в місті Одеса між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Запольської О.В. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 07.08.2023 вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача адвокатом Білозор О.О. поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачкою ОСОБА_1 подано відповідь на відзив.

Представником позивача адвокатом Білозор О.О. подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні (в режимі відео конференції) позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно до ч. 4 ст. 209 ЦК України за бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 12.06.2019 Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1451.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 24.09.2021 Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 963. Батьком дитини записаний ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

На підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2021 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно з копії договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та графіку спілкування батька із дитиною від 22.11.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольскою О.В.

Відповідно до укладеного між батьками Договору батьки дійшли згоди, що:

1) місцем проживання дитини - ОСОБА_5 є місце проживання (перебування) матері - 1.3. Договору;

2) в день посвідчення цього договору батько - ОСОБА_4 передає дитину - ОСОБА_5 його матері - ОСОБА_1 разом із його документами (медичні картки, тощо).

3) буде встановлено наступний порядок здійснення батьківських прав ОСОБА_4 :

1. Батько - ОСОБА_4 має право, за попереднім погодженням з матір`ю - ОСОБА_1 (за телефоном НОМЕР_3 ) і враховуючи найкращі інтереси дитини - ОСОБА_5 , зустрічатися на території України (за місцем проживання матері) та без перешкод спілкуватися з дитиною - ОСОБА_5 , особисто, без присутності матері - ОСОБА_1 .

2. При цьому, батько - ОСОБА_4 , зобов`язується після закінчення спілкування повернути дитину - ОСОБА_5 матері - ОСОБА_1 , за її місцем перебування (поживання).

3. Батьки: мати - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_4 домовились, що: - у період зимових канікул дитини - ОСОБА_5 ; - у період літніх канікул дитини - ОСОБА_5 , дитина - ОСОБА_5 буде проживати разом із батьком - ОСОБА_4 , за його місцем перебування (проживання), на території України, чи за її межами, за попередньою домовленістю, (яка має бути не менш ніж за сім календарних днів), між батьками, в найкращих інтересах дитини. Батьки домовились про те, що у випадку можливості виїзду дитини закордон за «горящою путівкою» строк попередньої домовленості щодо виїзду дитини закордон може бути скорочено.

Сторони погодили, що на період дії воєнного стану на території України, батьки позбавлені можливості вивозу спільної дитини ОСОБА_5 за межі України, проте ці умови можуть бути змінені сторонами, в разі настання обставин крайньої необхідності (загроза життю спільної дитини) та за наявності письмової згоди другого з батьків.

4. Батько - ОСОБА_4 , зобов`язується забезпечити за свій власний рахунок комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини - ОСОБА_5 , на територію України, у період зимових та/або літніх канікул дитини - ОСОБА_5 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дійсності укладеного Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та графіку спілкування батька із дитиною. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Так, позивачка зазначає, що підписала вищевказаний Договір без її дійсного бажання та волі на його підписання, в умовах психологічного стресу, не читаючи його та під психологічним тиском зі сторони відповідача.

Однак доказів того, що до позивачки було застосовано відповідачем тиск, погрози чи залякування щодо підписання даного Договору позивачкою суду не надано.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача зазначеними ним у відзиві щодо того факту, що даний Договір був нотаріально посвідчений, та перед укладанням нотаріального договору, нотаріус перевірив дієздатність сторін, наявність добровільності та відсутність будь-якого тиску щодо укладення договору. Крім того твердження позивачки що вона не читала вищевказаний Договір, є необґрунтованим, оскільки нотаріус надав для ознайомлення текст договору, що підписано сторонами у його присутності та ним посвідчено. Більш того, у випадку, якщо людина не має можливості самостійно ознайомитись із відповідними документами, нотаріус самостійно зачитує ці документи в голос, проте таких обставин судом не встановлено, та на такі обставини позивачка не посилалася.

Суд враховує також, що на час укладення Договору позивачка мала представника - адвоката, який здійснював представництво її інтересів у суді та який подавав до Приморського районного суду м. Одеси заяву про залишення позовної заяви по справі № 522/23680/21 без розгляду, тобто позивачка мала можливість отримати професійну правничу допомогу адвоката, якому безперечно було відомо про укладення договору та у разі необхідності позивачка мала можливість проконсультуватися щодо відсутності у неї бажання чи будь-яких сумнівів щодо підписання Договору.

Саме позивачка, звертаючись до суду із позовом з вимогою про визнання недійсним договору, зобов`язана довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання його недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та графіку спілкування батька з дитиною від 22.11.2022, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., зареєстрований в реєстрі за номером № 474 є недійсним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і ніким не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ;

- відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Суддя Дмитро ПЕТРОВ