КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/7882/21 Головуючий у І інстанції - Орєхов О.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/3766/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку зі зміною назви є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У липні 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Сімпл Мані» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Сімпл Мані» відступило АТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ТОВ «Сімпл Мані» та фізичними особами.

Відповідно до договору та чинного законодавства, покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SМ-00027191 від 22 січня 2019 року, що було укладено між ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, усі права кредитора за вищевказаним договором належать АТ «Альфа-Банк».

Зазначило, що 22 січня 2019 року ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SМ-00027191.

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 67201 грн.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 67201 грн.

У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 30 квітня 2021 року, має прострочену заборгованість 119704,12 грн., а саме: за кредитом - 58819,29 грн.; по відсотках - 0,77 грн.; по комісії - 55732,06 грн.; неустойка - 5152 грн.

Просило суд, стягнути з відповідача вказану вище заборгованість.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року, позов АТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 63972,06 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором в розмірі 58819,29 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 0,77 грн. та заборгованості зф сплати неустойки в розмірі 5152 грн.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, АТ «Приват-Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалось на те, що пунктом 2.9 кредитного договору передбачено нарахування щомісячних процентів (комісії) у розмірі 3,99% про що також відображено в розрахунку заборгованості.

Зазначив, що суд неправомірно послався на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року (справа №695/3474/17), оскільки обставини у справах не є подібними.

Просило, скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» задовольнити у повному обсязі.

23 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява представника АТ «СЕНС БАНК» про заміну найменування сторони, в якій просив замінити назву позивача у даній справі з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Заява обґрунтована тим, що 12 серпня 2022 року рішенням позачергових Загальних Зборів Акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 30 листопада 2022 року до ЄДРПОУ було внесено запис про юридичну особу АТ «СЕНС БАНК».

З урахуванням наведеного, назва позивача у даній справі підлягає зміні з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Встановлено, що відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 22 січня 2019 року між ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SМ-00027191.

Також, відповідачем ОСОБА_1 була підписана заява-згода про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Сімпл Мані».

ТОВ «Сімпл Мані» свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 67201 грн.

Відповідно до умов договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SМ-00027191 від 22 січня 2019 року, відповідач зобов`язувалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту.

Вищевказаний договір та додаток до нього, був підписаний сторонами, також, в додатку №1 - графіком погашення кредиту зазначено наступне: «Підтверджую, що я ознайомлений, розумію та згоден із цим графіком платежів, один примірник графіка платежів отримав».

30 вересня 2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ТОВ «Сімпл Мані» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Сімпл Мані» відступило АТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ТОВ «Сімпл Мані» та фізичними особами.

Відповідно до договору та чинного законодавства, покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за договором про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SМ-00027191 від 22 січня 2019 року, що було укладено між ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, усі права кредитора за вищевказаним договором належать АТ «Альфа-Банк».

У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 30 квітня 2021 року, має прострочену заборгованість 119704,12 грн., а саме: за кредитом - 58819,29 грн.; по відсотках - 0,77 грн.; по комісії - 55732,06 грн.; неустойка - 5152 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку.

Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою.

У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитом не виконала, станом на 30 квітня 2021 року у останньої виникла заборгованість в сумі 119704,12 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 58819,29 грн.; заборгованості по відсоткам - 0,77 грн.; заборгованості по комісії - 55732,06 грн.; неустойка - 5152 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 58819,29 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 0,77 грн. та заборгованість зі сплати неустойки у розмірі 5152 грн., суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Альфа-Банк» не були повернуті, що свідчить про порушення його прав.

У разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

Підписуючи кредитний договір, відповідач погодилась з усіма його умовами.

Тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків та неустойки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 55732,06 грн., суд першої інстанції виходив з того, що така вимога є необґрунтованою.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача комісії, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованості по відсоткам та заборгованості зі сплати неустойки не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню в частині стягнення заборгованості за комісією, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», вимоги банку про сплату комісії не відповідають вимогам справедливості.

Наявний в матеріалах справи договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 22 січня 2019 року не містить умов щодо сплати комісії з боку позикодавця.

В постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року (справа №695/3474/17) зазначено, що відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, на думку ВС, за змістом ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Далі ВС зазначив, що відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо).

ВС дійшов висновку, що положення спірного договору про споживчий кредит у частині встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими.

Це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, коректно застосовано норми закону, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Отже, судова практика традиційно виходить з того, що споживач є вразливою стороною договірних відносин і потребує посиленого захисту своїх прав.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року (справа №641/11984/15-ц).

Окрім цього, ВС зазначав, що банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується комісія.

При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Усталена практика Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою.

Так само договори зі споживачами не повинні містити умови, які є несправедливими.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо наявності підстав стягнення з відповідача на користь позивача комісії, останнім не надано.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, відсотки та неустойку, відмовивши при цьому у стягненні комісії.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку зі зміною назви є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба