Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2023 Справа №607/12121/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Крук А. В.,

представника позивача, адвокатки Парійчук Ю. Д.,

представника відповідачки, адвоката Семененко С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними окремих пунктів шлюбного договору,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання недійсними окремих пунктів шлюбного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складений актовий запис № 2206.

23 травня 2023 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 607/7370/23 шлюб між сторонами розірвано.

14 жовтня 2022 року (в період перебування у шлюбі) між сторонами укладено шлюбний договір щодо врегулювання майнових відносин подружжя. Пунктом 3 передбачено, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності того з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте.

Пунктом 4 договору передбачено, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке буде придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності того з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте.

Пункти 35 вказаного шлюбного договору суперечить положенням частини четвертої та п`ятої статті 93 СК України, а тому відповідно до статей 203, 215 ЦК України є недійсними.

Позивач на час укладення шлюбного договору не усвідомлював, що умови вказаного договору грубо порушують його права та інтереси, ставлять його у вкрай невигідне положення та суперечать нормам законодавства.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними пункти 35 Шлюбного договору від 14 жовтня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківської О. Я. від 19 липня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/12121/23 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 06 вересня 2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача, адвокатка Парійчук Ю. Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачки, адвокат Семененко С. М. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив. Пояснив, що позивачем не доведено, що умовами договору порушено його права. Відсутні докази, що після укладення шлюбу та дії шлюбного договору колишнім подружжям було придбано майно.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

23 травня 2023 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/7370/23 шлюб між сторонами розірвано. Цей шлюб попередньо був зареєстрований 19 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що було складено актовий запис № 2206.

Під час перебування у шлюбі 14 жовтня 2022 року між сторонами було укладено шлюбний договір, за умовами якого:

1.Даним договором Чоловік і Дружина врегульовують майнові відносини між ними, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі, визначення майнових прав та обов`язків кожного з Подружжя тощо.

Шлюб між Чоловіком та Дружиною зареєстрований Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 19 жовтня 2019 року, актовий запис № 2206 (свідоцтво НОМЕР_1 , видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 19 жовтня 2019 року).

2. Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною до реєстрації шлюбу є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане чи набуте.

3. Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте.

4. Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке буле придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте.

5. У випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна належні Чоловіку або Дружині, вважаються особистого приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я таке майно придбане або набуте.

6. Сторони домовились, що будьякі зобов`язання за договорами позики, кредитними договорами, іншими договорами, правочинами є особистими зобов`язаннями того з Подружжя, хто є стороною таких договорів.

7. Майно (рухоме та нерухоме), що було подаровано та/або успадковане Чоловіком або Дружиною, вважається особистого приватного власністю того з подружжя, ким таке майно було отримано в дар то/або успадковане.

8. Дарунки, отримані Подружжям один від одного, вважаться особистою приватною власністю того з Подружжя, хто прийняв (одержав) дарунок.

9. Грошові кошти на рахунках в банківських установах, будьякі банківські внески, в тому числі відсотки, нараховані по ним, вважаються особистою приватною власністю того з Подружжя, на чиє ім`я відкрито рахунок в установі банку.

10. Жіночі ювелірні вироби, вважаються особистою приватною власність Дружини.

Чоловічі ювелірні вироби, вважаються особистою приватною власність Чоловіка.

11. Речі індивідуального користування належать кожному в Подружжя на праві особистої приватної власності.

12. Сторони домовились, що в спільній сумісній власності залишається наступне майно:

домашні тварини.

13. Одностороння зміна умов даного договору не допускається.

Даний договір може бути змінено Подружжям.

Угода про зміну даного договору нотаріально посвідчується.

На вимогу одного з Подружжя даний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення.

14. Одностороння відмова від даного договору не допускається:

Подружжя має право підмовитися від даного договору.

У такому разі за вибором Подружжя, права та обов`язки, встановлені даним договором припиняються з моменту його укладення або в день подання нотаріусу заяви про відмову від нього.

15. На вимогу одного в Подружжя даний договір може бути розірваний за рішенням суду з підстав, що мають істотне значення, зокрема в разі неможливості його виконання

16. Даний договір на вимогу одного з подружжя або особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

17. Сторони заявляють, що жодна з них не поставлено даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

18. Ми, Сторони, підтверджуємо, що цей договір відповідає нашим дійсним намірам, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається нами у відповідності зі справжнього нашою волею, без будьякого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для нас умовах і не є результатом виливу тяжких обставин, договір укладається нами без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Ми однаково розуміємо значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажаємо настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчимо, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать наші особисті підписи на договорі.

За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відтак, суд звертає увагу, що захисту підлягає право особи, яке було порушене, невизнане або оспорене.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (частина друга статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

З урахуванням принципів приватного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17).

Тобто, з урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Недійсність договору як приватноправова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

У відповідності до ст. 93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

За приписами ст. 94 СК України, шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

У статті 60 СК України закріплено принцип спільності майна подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 СК України та пункту 15 шлюбного договору, на вимогу одного з подружжя шлюбний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення.

Згідно ст. 103 СК України та пункту 16 шлюбного договору, шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У статті 103 СК України законодавець частково урегулював оспорюваність шлюбного договору. З урахуванням того, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин, то до недійсності шлюбного договору (його частини) підлягають застосуванню норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України.

Для визнання судом оспорюваного шлюбного договору (його частини) недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення шлюбного договору (його частини); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне приватне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного шлюбного договору (чи його частини) недійсним, так і порушення (не визнання або оспорювання) суб`єктивного приватного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного шлюбного договору.

Відповідно до ст. 97 СК України, сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу. Сторони можуть включити до шлюбного договору будьякі інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, сторони шлюбного договору можуть домовитися, що: майно, набуте за час шлюбу, але після укладення шлюбного договору, буде набуватися сторонами на праві спільної часткової власності; режим спільності майна (стаття 60 СК України) може бути змінений за домовленістю сторін на режим роздільності. Сторони можуть включити до шлюбного договору умову, що повністю виключає можливість виникнення в майбутньому спільного подружнього майна. При цьому майно, набуте за час шлюбу, належатиме кожному з подружжя на праві приватної власності (роздільне майно).

Вказане узгоджується із висновками у постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 755/5802/20.

У постанові № 334/7687/21 від 30 листопада 2022 року Верховний Суд зазначив, що сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі сувої відносини, лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає із змісту ата законодавства, така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

Відповідно до пунктів 35 Шлюбного договору: все майно, в тому числі рухоме і нерухоме . придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте. Все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, яке буле придбане та/або набуте Чоловіком або Дружиною після укладення даного договору, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане або набуте. У випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого та нерухомого майна належні Чоловіку або Дружині, вважаються особистого приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я таке майно придбане або набуте.

Частинами четвертою, п`ятою статті 93 СК України передбачено обмеження щодо змісту шлюбного договору: поперше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; подруге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке під лягає державній реєстрації.

В першу чергу суд звертає увагу, що за оскаржуваними умовами шлюбного договору сторони домовилися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 СК України, що прямо дозволено приписами ст. 97 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 зроблено висновок про те, що умова шлюбного договору про непоширення на майно, набуте подружжям за час шлюбу, положень статті 60 СК України прямо дозволена законом (частина друга статті 97 СК України) і тому сама по собі не може свідчити про порушення таким шлюбним договором прав іншого з подружжя.

Категорія надзвичайно невигідне матеріальне становище, вжита у частині четвертій статті 93 СК України, має оціночний характер і підлягає доведенню стороною відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, та ці докази повинні бути оцінені судом у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства.

Умови шлюбного договору від 14 жовтня 2022 рокумістять взаємні права та обов`язки сторін, при укладенні сторони були попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, в тому числі з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності угод, розуміли значення та умови цього правочину, його правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при його укладенні та те, що він не носить характеру фіктивного, удаваного тощо.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що шлюбний договір поставив його у надзвичайно невигідне матеріальне становище; зазначений договір не суперечить частині 5 статті 93 СК України, оскільки сторони не набували та не передавали у власність один одному нерухоме чи рухоме майно, право на яке підлягає державній реєстрації, а тільки встановили правовий режим майна.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 травня 2022 року у справі № 755/5802/20, 08 червня 2022 року у справі № 363/1545/20.

Отож, посилання позивача на те, що умови договору поставили його у вкрай невигідне матеріальне становище, не визнаються судом обґрунтованими та доведеними, адже в судовому засіданні не було встановлено, що з часу укладення шлюбного договору до розірвання шлюбу, чи перебуваючи у шлюбі до укладення шлюбного договору, сторони придбавали рухоме чи нерухоме майно, право власності на яке реєструвалось за позивачем чи відповідачкою.

Також відповідно до п. 18 шлюбного договору, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжнього волею, без будьякого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом виливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Вони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі.

Тобто, позивач вільно погодився на запропоновані умови, розумів значення своїх дій та їхні правові наслідки, нотаріус ознайомив його з положеннями цивільного та сімейного законодавства України, а тому він повинен був виконувати укладений договір.

Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що укладення між сторонами по справі шлюбного договору відповідає вимогам законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання його положень недійсним, що є наслідком відмови в задоволенні позову.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними пунктів 3-5 шлюбного договору від 14 жовтня 2022 року- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 13 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.