КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

24 жовтня року місто Київ

Справа №2610/5287/2012

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15545/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів Мазурик О.Ф., Немировської О. В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Мішустіна Микити Костянтиновича в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року про видачу дублікату виконавчого документата на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження

у справі за заявами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа, боржник: ОСОБА_2 , заінтересована особа: Відділ примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві,

та заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАР ІНВЕСТМЕНТ ВАН» про заміну стягувача у виконавчих провадженнях, стягувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», боржник: ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Закрите акціонерне товариство «Фірма Ехо-Відродження»

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дублікату виконавчого документа по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» доОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Виданодублікат виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва по цивільній справі № 2610/5287/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Заміненосторону виконавчого провадження (стягувача) з примусового виконання виконавчих листів №2610/5287/2012 виданих Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по цивільній справі №2610/5287/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван».

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, Мішустін М. К. в інтересах ОСОБА_2 20 вересня 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року про видачу дублікату виконавчого документата ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені заявлених вимог.

Частиною 2 ст. 359 ЦПК України, питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

Апеляційна скарга надійшла на адресу Київського апеляційного суду 22 вересня 2023 року та передана судді-доповідачу 25 вересня 2023 року.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, наявністю клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відсутністю матеріалів цивільної справи №2610/5287/2012, суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості перевірити обставини, які є важливими при вирішенні питання щодо можливості прийняття апеляційної скарги до розгляду та поновлення строку на апеляційне оскарження без матеріалів справи. Тому 27 вересня 2023 року судом постановлено ухвалу про витребування матеріалів цивільної справи №2610/5287/2012 з Шевченківського районного суду міста Києва.

На виконання вимог ухвали витребувані матеріали надійшли 16 жовтня 2023 року.

Однак з 17 жовтня 2023 року по 20 жовтня 2023 року суддя доповідач Желепа О. В. перебувала на лікарняному, тому питання щодо поновлення строку та відкриття провадження вирішується після виходу судді з лікарняного.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Стаття 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо при цьому не завдається шкоди самій суті права і переслідується легітимна мета за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами вимоги щодо строків оскарження судових рішень.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм в тому числі і процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначав, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) 03 квітня 2008 року, вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Таким чином, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Матеріалами справи підтверджено, що у судовому засіданні 11 травня 2017 року, яке відбулось за відсутності учасників справи, постановлено ухвалу. Інформація про дату складання повного тексту вказаної ухвали в матеріалах справи відсутня. Разом з тим, згідно відомостей, що містяться в ЄДРСР ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року надіслано судом 29.05.2017, зареєстровано 30.05.2017 року, оприлюднено 31.05.2017 року.

Тобто, станом на 29.05.2017 року повний текст оскаржуваної ухвали вже було виготовлено судом першої інстанції.

Також матеріалами справи підтверджено, що 27 листопада 2020 року у судовому засіданні, яке відбулось за відсутності учасників справи, постановлено другу оскаржувану ухвалу. Повний текст ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року складено 01 грудня 2020 року (а. с. 196 том 1)

Апеляційну скаргу направлено на адресу Київського апеляційного суду 20 вересня 2023 року, тобто з пропуском строку на оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року більше ніж на п`ять років, та ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року майже на три роки.

Законодавець визначив підстави, за яких строк може бути поновлено, у разі подання апеляційної скарги більш ніж через один рік з дня складення повного тексту судового рішення. Проте жодна з таких підстав не знаходить свого підтвердження у даному випадку.

Апеляційна скарга подана представником боржника, тобто представником особи, яка залучена до участі у справі.

Відповідно до рекомендованих повідомлень, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_2 був повідомлений про судове засідання на 11.05.2017 року на 13:30 (а.с. 114 том 1), та про постановлення оскаржуваної ухвали від 11.05.2017 року (а.с. 123 том 1).

Згідно положень ст. 76 ЦПК України (в редакції чинній на дату ухвалення оскаржуваної ухвали) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Кореспонденція не була повернута на адресу суду з відмітками про відсутність адресата або його не проживання за адресою зазначеною судом.

Адвокат вказує, що адреса за якою направлена вказана кореспонденція не є місцем проживання ОСОБА_2 з 2016 року, на підтвердження чого надано копію 12-ої сторінки паспорта, з якої вбачається, що особа знята з реєстрації місця проживання з 03.06.2016 та з 03.06.2016 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Однак з вказаної копії неможливо встановити з якої адреси було знято особу з реєстрації, крім того неможливо встановити кому належить даний документ, оскільки надано лише дванадцяту сторінку паспорта.

За таких обставин суд критично ставиться до таких посилань адвоката Мішустіна М. К.

Рекомендовані повідомлення містять відомості про отримання поштової кореспонденції ОСОБА_2 , тому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Також, матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_2 про розгляд заяви про заміну стягувача у виконавчих провадженнях, однак поштова кореспонденція суду повернулась з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Згідно супровідного листа від 07.12.2020 року ОСОБА_2 направлено копію ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року. Проте в матеріалах справи відсутні докази її вручення.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_2 від 30.06.2021 року про ознайомлення з матеріалами справи, з якої вбачається що ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи 15.07.2021 року. Отже, з 15 липня 2021 року ОСОБА_2 було відомо про постановлення судом ухвали від 27 листопада 2020 року, та про інші процесуальні документи у справі.

Однак ОСОБА_2 протягом двох років (з липня 2021 року) не вчинив жодних дій спрямованих ні на отримання, ні на оскарження ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року. Такі дії не можуть свідчити про добросовісне користування своїми процесуальними права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків. ЄСПЛ наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Другою підставою є пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили однак такі обставини не були наведені представником скаржника та не були встановлені апеляційним судом.

Законом, а саме ст.ст. 43, 44 ЦПК України особи, що беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, та обов`язками, зокрема добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов`язки.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року про видачу дублікату виконавчого документа та на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження, у вересні 2023 року, тобто більше ніж через один рік після складання їх повного тексту, крім того, більше ніж через один рік після звернення до суду першої інстанції з метою ознайомлення з матеріалами цивільної справи та ознайомлення з такими матеріалами, клопотання про поновлення строку не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність обставин непереборної сили, скаржник був належним чином повідомлений про розгляд справи - у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 127, 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Мішустіна Микити Костянтиновича в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року про видачу дублікату виконавчого документа та на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження -відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моментуїї підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

СуддіО. В. Желепа
О. Ф. Мазурик
О. В. Немировська