Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 Справа №607/3314/23

провадження № 2/607/1459/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

представника позивача Ваврик Ю.П.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 25.12.2007 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір TEAWGK, за умовами якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 900,00 доларів США, строком до 25.12.2027, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 , між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 900,00 доларів США. Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв`язку із чим станом на 30.12.2022 у нього наявна заборгованість у розмірі 156 910,31 доларів США, яка складається з: 19 040,26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26 365,65 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 809,96 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 104 694,44 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Водночас, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 30.12.2022 за кредитним договором № TEAWGK від 25.12.2007, у розмірі 56 466,48 доларів США, яка складається з: 19 040,26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26 365,65 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 809,96 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 4 250,61 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 02.10.2013 по 03.04.2014.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

25.04.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий відповідачем ОСОБА_1 , із змісту якого вбачається, що відповідач повністю не визнає пред`явлені вимоги, заперечує проти задоволення позову і вважає, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані. Так, відповідач вважає, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені письмові докази, а надані позивачем копії документів до позовної заяви (Додатки 3-13) є незасвідченими, оскільки ці копії не містять назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.Крім того, відповідач вказує, що позивач намагається ввести суд в оману, з метою приховання пропущення ним строку позовної давності, оскільки рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.03.2009, у справі № 2-2032/2009 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 151 252, 69 грн на предмет іпотеки житловий будинок, шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідач зауважує, що на виконання зазначеного рішення він виселився з житлового будинку, що був предметом іпотеки та передав Позивачу документи та ключі. Незважаючи на це, банк неодноразово звертався до приватних нотаріусів, з метою видачі виконавчих написів, про стягнення із нього заборгованості за спірним кредитним договором, які в подальшому пред`являв до виконання. Проте, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.06.2018 у справі №607/7708/17 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 08.11.2016 за реєстром № 9915 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007. Також, на даний час у провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №607/2251/23 за його позовом про визнання виконавчого напису №1810, вчиненого 25.06.2019 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, розрахунок заборгованості наданий банком ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки не підтверджений первинними документами та є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача, а відтак не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Щодо складових заборгованості, то відповідач вказує, що: стягнення пені в доларах США за період 2013-2014, заявлено поза межами позовної давності та в іноземній валюті, натомість пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні, комісія, які позивач просить стягнути, за умовами кредитного договору не передбачена; цифрові значення заборгованості за тілом кредиту, відсоткам суттєво відрізняються від розрахунків, що надавалися позивачем до суду в 2009 році, приватному нотаріусу в 2016 та в 2019; розрахунок заборгованості проведено без урахування вимог ст. ст. 252-2,55, 257, 261 ЦК України. Також відповідач вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк позовної давності, оскільки банк скористався правом, наданим йому статтею 1050 ЦК України, заявивши вимогу про дострокове погашення кредиту, а відтак пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені у 2009 році, змінив строк виконання основного зобов`язання, який сплив в 2012 році. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

18.05.2023 відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності по справі, з підстав викладених у відзиві на позов.

26.05.2023 судом зареєстровано відповідь на відзив подану представником позивача АТ КБ «ПриватБанк», в якій останній вказує, що позовна заява відповідає вимогам статті 175,177 ЦПК України, що підтверджується ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження по справі. Стосовно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, представник вказує, що на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, а тому позовні вимоги банку є обґрунтованими. При цьому, винесення рішення суду не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов?язання. Ухвалене раніше рішення не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на сьогоднішній день за договором рахується заборгованість, а відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору. Зауважує, що оскільки, договір укладений в письмовій формі, то і всі зміни вчиняються у письмовій формі, які повинні бути оформлені додатковою угодою та засвідчені підписами сторін. Однак, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань, а тому вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Строки виконання зобов`язань за договором змінені не були і сторони продовжують керуватися умовами договору. Таким чином на думку представника позивача, банк не змінював строк повернення в розумінні ЦК України, а тому строк звернення до відповідача не минув. Стосовно звернення відповідача до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню по справі, то представник зазначає, що в зазначених справах розглядається виконавчий напис винесений про звернення стягнення, в той час, наразі Банком подано позовну заяву до Відповідача з предметом позову стягнення заборгованості. Щодо поданого розрахунку зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, а відтак ним додається до матеріалів справи виписку по рахунку, яка в сукупності із розрахунком заборгованості, є належним та допустимим доказами по справі. З приводу посилань відповідача на пропущення строку позовної давності, вказує, що оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, тому договір не може вважатись виконаним, а відтак кредитний договір чинний та продовжує свою дію, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Протокольною ухвалою від 07.06.2023 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

18.07.2023 у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 подав суду письмові пояснення, в яких окрім викладеного у відзиві на позов вказав, що він отримав кредит тільки в розмірі 20 000 доларів США, а не 24900 доларів США, як зазначено у позові, а докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Так, згідно п.7.1 умов кредитного договору Банк зобов`язався надати мені 24 900 доларів США, з яких них 20000 доларів СШАна придбання нерухомості, а 4900 доларів СШАна сплату страхових внесків у випадках. Натомість, з Розрахунку заборгованості вбачається, що такі платежі були здійснені лише 6 разів: 24.12.2008 в розмірі 164,95 доларів США; 24.12.2009 в розмірі 63,00 доларів США; 24.12.2010 в розмірі 63,52 доларів США; 24.12.2011 в розмірі 63,05 доларів США; 24.12.2012 в розмірі 62,73 доларів США; 24.12.2013 в розмірі 61,44 доларів США. При цьому жодна з цих операцій не підтверджена відповідними доказами. Крім того, наданий Банком розрахунок заборгованості не відображає правові підстави для стягнення відповідних сум та не є належним доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, а надана з відзивом виписка по картковому рахунку з 04.02.2008 по 21.12.2016 не містить в собі обґрунтування розрахунків заборгованості зазначеної в позові з 25.12. 2007 по 30.12.2022. Також, позивач не зазначив пункт кредитного договору, за яким нарахована заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 6809,96 доларів США. Вказав, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Також зауважив, що позивач не надав суду доказів, чи було реалізовано банком рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16.03.2009 у справі № 2-2032/2009 щодо звернення стягнення на майно, чи звертався він для примусового його виконання, яка інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо предмету іпотеки. Повторно звернув увагу суду на пропущення позивачем строку позовної давності. Посилаючись на викладене просив відмовити у задоволенні позову.

02.08.2023 судом зареєстровано додаткові пояснення подані представником позивача АТ КБ «ПриватБанк», в яких окрім доводів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив вказує, що винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати були встановлені відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», а відтак п. 7.1 договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства.

У судовому засідання представник АТ КБ «ПриватБанк»Ваврик Ю.П. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог та поросив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що 25.12.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №TEAWGK (далі Договір), за умовами якого Банк зобов`язується надати позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 25.12.2007 по 25.12.2027 включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24 900,00 доларів США на придбання нерухомості у розмірі 20 000,00 доларів США, а також у розмірі 4 900,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Щомісяця в період сплати, а саме, з 25 по 2 число кожного місяця ОСОБА_1 повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 249,08 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 7.1.1 Договору, відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути Кредит згідно порядку та в строки, які вказані в п. 7.1 Договору. Повне погашення кредиту повинно були проведено в останній день строку, вказаного в п. 7.1 Договору.

Згідно п. 7.1.2 Договору, у разі порушення термінів оплати (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на строк 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) в останній день місяця в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Для виконання Договору банк відкрив відповідачу ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та ін. платежам. Відповідач ОСОБА_1 доручив банку провадити погашення заборгованості по даному Кредитному договору в передбаченні даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку.

За умовами п. 7.3 Договору, забезпеченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором виступає іпотека будинку будинок загальною площею 54,00 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п. надані Банку, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором.

У пункті 7.4 Договору сторони погодили, що при порушенні ОСОБА_1 зобов`язань із погашення Кредиту, ОСОБА_1 сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми прострочення заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

25.12.2007 Банком було видано ОСОБА_1 кошти у сумі 20 000,00 доларів США, згідно кредитного договору №TEAWGK від 25.12.2007, що підтверджується ордером розпорядженням про видачу кредиту від 25.12.2007 та не заперечувалось відповідачем ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Відповідно до договору поруки №TEAWGK від 25.12.2007 укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , останній зобов`язався перед Кредитором відповідати за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник ОСОБА_1 , включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Факт користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення вбачається із виписки за період 25.12.2007 по 03.05.2023 по рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий ОСОБА_1 з якої вбачається, що останній частково погашав наявну заборгованість.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 у справі № 2-2032/2009, позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 151 252 грн. 69 коп. на предмет іпотеки житловий будинок, загальною площею 54,00 кв.м., житловою площею 33,20 кв.м., який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. 25.12.2007 по реєстру №10821, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк» 30 грн понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1 589,90 грн судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви в суд, та 8,50 грн судового збору за виселення.

Як вбачається з змісту вказаного рішення, судом встановлено, що 25.12.2007 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Тернопільської філії та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № TEAWGK, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24900,00 дол. США на придбання нерухомості у розмірі 20000,00 дол.США, а також у розмірі 4900,00 дол. США на сплату страхових платежів, строком до 25.12.2027, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, а саме щомісяця з 25 по 02 число сплачувати банку 249,08 дол. США для погашення заборгованості по кредиту, а також відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості, та інші витрати банку відповідно до п.п.7.1. кредитного договору.

Відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання у терміни, встановлені договором, внаслідок чого станом на 02.12.2008 основний борг відповідача становить 19880, 52 доларів США , а також заборгованість по відсотках 1195, 33 дол. США, разом 21183, 85 доларів США, що в еквіваленті становить 151 252,69 грн. (за курсом 7,14 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ №417/464 від 01.12.2008).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.12.2007 сторони уклали договір іпотеки, за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 54, 00 кв.м., житловою площею 33, 20 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. 25.12.2007 по реєстру №10821.

За результатами розгляду справи суд прийшов до висновку, що підлягають до задоволення позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що належить відповідачу, шляхом його продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також про виселення відповідача з будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2018 у справі № 607/7708/17, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 08.11.2016 за реєстром №9915 про стягнення грошових коштів у сумі 2 712 432 гривні 22 копійки з ОСОБА_1 , які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, укладеним між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ «КБ «Приватбанк» у розмірі: заборгованість за кредитом 19 039,93 доларів США; заборгованість за відсотками 20 576,41 доларів США; комісія 3 890 доларів США; пеня 57 412,80 доларів США; штраф 5 045,96 доларів США, що становить 105 965,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 становить 2 710 732, 22 грн, а з врахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису становить 2 712 432,22 грн. Строк, за який провадиться стягнення вісім років десять місяців, два дні, а саме: з 25.12.2007 по 27.10.2016.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.06.2018 у справі № 607/2251/23, відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М., Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з долученим банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 станом на 30.12.2022 становить 156 910,31 доларів США, з яких: 19 040,26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26 365,65 доларів США заборгованість за процентами; 6 809,96 доларів США заборгованість з комісії; 104 694,44 доларів США пеня. Заборгованість, яка підлягає до стягнення становить 56 466,48 доларів США, з яких:19 040,26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26 365,65 доларів США заборгованість за процентами; 6 809,96 доларів США заборгованість з комісії; 4 250,61 доларів США пеня за період з 02.10.2013 по 03.04.2014.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позик и, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом частини першої статті 624 ЦК України Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та їх несвоєчасне повернення вбачається із ордеру розпорядження про видачу кредиту від 25.12.2007 та виписки за період 25.12.2007 по 03.05.2023 по рахунку № НОМЕР_1 .

З матеріалів справи встановлено, що Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 у справі № 2-2032/2009, яким звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 151 252 грн. 69 коп. на предмет іпотеки житловий будинок, загальною площею 54,00 кв.м., житловою площею 33,20 кв.м., який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В. 25.12.2007 по реєстру №10821, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та виселено ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 .

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання..

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Доказів факту реалізації предмету іпотеки, а саме житлового будинку, загальною площею 54,00 кв.м., житловою площею 33,20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . суду не подані та матеріали справи не містять.

Водночас, згідно з долученим банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007, яка підлягає до стягнення станом на 30.12.2022 становить 56 466,48 доларів США, з яких:19 040,26 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26 365,65 доларів США заборгованість за процентами; 6 809,96 доларів США заборгованість з комісії; 4 250,61 доларів США пеня за період з 02.10.2013 по 03.04.2014.

Таким чином, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів повернення банку тіла кредиту у розмірі 19 040,26 доларів США, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 належним чином не виконав, у зв`язку із чим у нього наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19 040,26 доларів США.

Разом з тим, згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За змістом ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом статей 256, 261, 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Судом встановлено, що у лютому 2009 року банк звернувся до ОСОБА_1 з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, з метою дострокового погашення суми кредиту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 у справі № 2-2032/2009 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 у справі № 2-2032/2009 звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007.

Отже, звернувшись до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання основного зобов`язання (тіла кредиту), а тому із зазначеної дати розпочався перебіг трирічної позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

До суду з даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся у 10.02.2023, тобто після спливу (у лютому 2012 року) позовної давності, що є підставою для відмови у позові в частині вимог про стягнення тіла кредиту.

Суд також враховує, що і після набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 у справі № 2-2032/2009 про звернення стягнення на предмет іпотеки банк у розумні строки не вживав заходів для пред`явлення позову про стягнення боргу за тілом кредиту.

Щодо вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, заборгованості з комісії та пені за період з 02.10.2013 по 03.04.2014, суд зазначає наступне.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, банк пред`явивши у лютому 2009 року позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому, починаючи у лютого 2009 року втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Водночас кредитний договір, укладений між сторонами, не містить положень про нарахування відсотків за неправомірне користування кредитом після закінчення строку кредитування.

З приводу вимог, про стягнення відсотків за період з 25.12.2007 до лютого 2009 року, заборгованості з комісії та пені, то вони заявлені після спливу позовної давності, а тому також задоволенню не підлягають.

Таким чином, беручи до уваги те, що з даним позовом до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області КБ «Приватбанк» звернувся 10.02.2023, шляхом направлена її поштовим зв`язком та те, що відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 263- 265, 268 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,відмовити.

Судові витрати понесені позивачем Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на сплату судового збору в розмірі 30966 (тридцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) 20 коп. покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 23.10.2023.

Відомості проучасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець