справа № 274/3117/23
провадження № 2/0274/1011/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( заочне)

17.10.2023 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя -

в с т а н о в и в :

18.05.2023 позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Григоришина В.В., звернулася в суд з позовом, в якому просить поділити спільне майно подружжя, а саме: 72/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку від 72/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 36/100 частин житлового будинку, визначити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку від 72/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 36/100 частин житлового будинку.

В обґрунтування позову зазначає, що 16.03.2023 року рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Скаржинецькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області, актовий запис №2 - розірвано. За період спільного життя, сторони за спільні кошти придбали 72/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором від 10.07.1986 року. Дана частина будинку є спільною сумісною власністю подружжя, проте, правовстановлюючі документи були оформлені на відповідача. Відтак вважає, що під час шлюбу було набуте спільне нерухоме майно, яке слід поділити між колишнім подружжям порівну, припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя та виділивши кожному із подружжя по 1/2 частині житлового будинку.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 17-18).

В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України за письмової згоди представника позивача.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.04.1986 року, який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2023 було розірвано (справа № 274/7217/22 (а.с.10).

Під час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме 72/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.07.1986 (а.с.11).

Дане нерухоме майно, відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільне майно на дві рівні частини, визнавши: за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку від 72/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 36/100 частин житлового будинку;

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку від 72/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 36/100 частин житлового будинку.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,211,223,247,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - задовольнити.

Поділити спільне майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 72/100 (сімдесят дві сотих) частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку від 72/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 36/100 частин житлового будинку.

Визначити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку від 72/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що становить 36/100 частин житлового будинку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 жовтня 2023 року

Головуючий: Т.М. Вдовиченко