РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/5513/21

Провадження № 22-ц/4815/854/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Корнинська сільська рада Рівненського району Рівненської області,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в місті Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю.В, повний текст якого складений 26 травня 2023 року, у справі № 570/5513/21,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Позов обгрунтований тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.1970 р. ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок та господарські приміщення в с. Колоденці Рівненського району. Постановою зборів колгоспу «Перемога» №5 від 29.05.1970 р. передано ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,06 га в с.Колоденці, на якій розташований будинок. Свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР в 1975 році було видано на ім`я ОСОБА_4 . Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Під час оформлення права на спадщину стало відомо, що житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 який підробив договір дарування від 22.12.1980 р., що нотаріально посвідчено виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району №38 від 22.12.1980 р.

05.06.2006 р. ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на частину вказаного будинку і зареєстрував його в КП РОБТІ.

Вказує, що договір дарування від 22.12.1980 року його батько ОСОБА_4 не укладав та не підписував, що стверджується висновком експерта №481 від 05.11.2009 року тобто договір дарування є підробленим.

Просив суд про задоволення позовних вимог.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку в с. Колоденка Рівненського району від 22.12.1980 року, який нотаріально посвідчено виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району запис №38 від 22.12.1980 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з означеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у визнанні договору дарування недійсним висновок суду не відповідає обставинам справи та є суперечливим. Вказує, що внаслідок неправомірного заволодіння відповідачем частиною будинку значно зменшилась його частка у спадковому майні і цим порушуються його права як спадкоємця.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Представник третьої особи у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду змінити.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу 02.07.1970 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 купив жилий будинок та господарчі приміщення, що знаходяться в с. Колоденка, Ровенського району, цей будинок складається в цілому трьох кімнат, загальною жилою площею 35 кв.м., та господарських приміщень (а.с.61 т.1)

Згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, забудовнику ОСОБА_4 дозволена в с. Колоденка Ровенського району Ровенської області забудова земельної ділянки площею 0,006 га, яка виділена з земель колгоспу «Перемога» на підставі рішення виконкому Корнинської сільської Ради депутатів трудящих від 11.04.1975 р. (а.с. 64 т.1).

22.12.1980 року був укладений договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , де ОСОБА_4 подарував, а гр. ОСОБА_2 прийняв у дар належний на праві особистої власності ОСОБА_4 будинок, що знаходиться в селищі (селі) Колоденка, району Ровенського області Ровенської. Договір нотаріально посвідчено виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №38 від 22.12.1980 р.

Рішенням виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №418 від 24.03.2006 р. оформлено право приватної власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.06.2006 (а.с. 66, 98 т.1)

Згідно виписки з рішення Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №67 від 09.08.2006 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, розташовану в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області загальною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (а.с. 66, 225 т.1 зворот т.1).

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку. Позов мотивований тим, що вказаний договір дарування він не підписував і свого волевиявлення до його укладення не проявляв.

Відповідно до висновку експерта №481 від 05.11.2009 р., по цивільній справі №2-101/09, підпис в графі «підписи» перед прізвищем ОСОБА_6 в договорі дарування частини житлового будинку в с. Колоденка Рівненського району від 22 грудня 1980 року виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. (а.с. 17-19, 102-103 т. 1).

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку відмовлено за спливом строку позовної давності. Рішення суду набрало законної сили та є чинним.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.12.2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію права спільної часткової власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 131,9, житловою площею 32,4 за ОСОБА_4 індексний номер: 44457802. Підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу, серія та номер: 53, виданий 02.07.1970 р, видавник Корнинська сільська рада; довідка-виписка, серія та номер: 5823/02-13/18, виданий 30.11.2018, видавник Корнинська сільська рада; довідка, серія та номер 5891/02-13/18, виданий 03.12.2018

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями після його смерті є син ОСОБА_7 , донька ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_7 , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь сина.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Відтак, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення/ підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 243 ЦК Української РСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

За правилами статті 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що, укладаючи оспорюваний договір дарування, батько його не підписував, а відтак він є підробленим.

Крім того, оспорюваним договором дарування зачіпаються його права як спадкоємця після смерті батька, оскільки спірна частина будинку повинна входити до спадкової маси.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Убачається, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 , з метою відновлення свого права власності на спірну частину будинку, звертався до суду із позовом про визнання договору дарування від 22.12.1980 р. недійсним з тих підстав, що він його не підписував. Однак рішенням суду від 29 січня 2010 року, яке набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову відмовлено.

За таких обставин, коли спадкодавець за життя погодився з певним розподілом належних йому матеріальних благ, знав про порушення свого права і скористався своїм правом на його захист, проте у відновлені цих прав судом було відмовлено за спливом строку позовної давності, його спадкоємці не вправі розраховувати на власне право власності у порядку спадкування цього майна, оскільки на час відкриття спадщини спірне майно спадкодавцю не належало.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , яка була предметом оспорюваного договору дарування від 22.12.1980 року, не могла входити до складу спадщини ОСОБА_4 , а тому оспорюваний договір не порушує його права та інтереси як спадкоємця

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2023 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.