Провадження № 2-о/638/278/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Аркатової К.В.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть, встановити факт смерті її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Харкові.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 постійно проживала у гуртожитку по АДРЕСА_1 , де мешкала разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким перебувала тривалий час у фактичних шлюбних відносинах.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України 01 березня 2022 року збройними силами Російської Федерації було здійснено ракетно-артилерійський обстріл території Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, зруйновано будівлю по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загинули, разом із іншими військовослужбовцями та цивільними особами, які перебували на той момент у будинку по АДРЕСА_1 . Таким чином, смерть доньки заявниці ОСОБА_2 настала внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2023 року у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд за правилами окремого провадження.

Враховуючи, що заявник та представник заінтересованої особи до зали суду не прибули, технічна фіксація судового засідання відповідно до положень статті 247 ЦПК України не відбувалася.

Частиною 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 постійно проживала у гуртожитку по АДРЕСА_1 , де мешкала разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким перебувала тривалий час у фактичних шлюбних відносинах.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України 01 березня 2022 року збройними силами Російської Федерації було здійснено ракетно-артилерійський обстріл території Харківського національного університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба, зруйновано будівлю по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 загинули, разом із іншими військовослужбовцями та цивільними особами, які перебували на той момент у будинку по АДРЕСА_1 . Таким чином, смерть доньки заявниці ОСОБА_2 настала внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За фактом обстрілу слідчими СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області 01 березня 2023 року зареєстроване кримінальне провадження № 0003034, яке наразі перебуває у складі об`єднаного кримінального провадження № 0000024, досудове розслідування за яким здійснюється слідчим відділом Управління СБУ у Харківській області (витяг з ЄРДР по КП № 0000024, епізод № 7, додається у копії). Відповідно до постанови слідчого СВ ХРУП № З ГУ НП в Харківській області від 02.03.2022 по справі розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 438 КК України (копія постанови слідчого СВ ХРУП № З ГУ НП в Харківській області від 02.03.2022 додається).

16 березня 2022 року під час розбору завалів пошкодженої обстрілами будівлі підрозділами Національної поліції та ДСНС виявлено фрагменти кісток 2-х осіб, серед яких останки (рештки) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були поміщені слідчими СВ ХРУП № З ГУ НП до пакетів та направлені для проведення судово-медичної експертизи, проведення якої було доручено експертам ХОБСМЕ.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16 березня 2023 року при проведенні огляду місця події на території військового містечка ХНУПС по АДРЕСА_1 , де розташована 5-ти поверхова будівля гуртожитку (де проживала і знаходилася на час обстрілу 01 березня 2022 року ОСОБА_2 ), саме на 5 поверсі було виявлено (де була квартира ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) було виявлено фрагменти кісток людини та обгоріли останки тіла людини (протоколи огляду місця події від 16 березня 2022 року та огляду трупа від 16 березня 2022 року у копіях додаються).

За результатами проведених судових експертиз особу не ідентифіковано, а враховуючи стан решток на момент судово-медичної експертизи (повне обвуглення), встановити причину та час смерті визнано неможливим (висновок судово-медичного експерта Більченко Ю. О. № 10-12/1019-ДМ/23 від 04 квітня 2023 року у копії додається). З листа ХОБСМЕ від 01 березня 2023 року № 2-06/238 вбачається, що експертом оглянуто і досліджено надані на експертизу рештки тіла ОСОБА_2 , але стан рештків повністю виключає можливість доказового проведення молекулярно-генетичної експертизи. Кісткові залишки, що знаходяться окремо у бавовняній сумці синього кольору, зберігаються у відділі СМЕ трупів як неідентифіковані, не виявлено і будь-якого біологічного матеріалу для проведення подальшого дослідження, виділення ДНК профілю, оскільки рештки знаходяться у стані повного обвуглення. Обумовленого відкритим полум`ям.

Із листа старшого слідчого слідчого відділу Управління СБУ у Харківській області А. Гніденка вбачається, що досудовим розслідуванням ідентифікацію тіла ОСОБА_2 не здійснено, розслідування по справі триває, рештки ОСОБА_2 для поховання її родичам не видані.

Виходячи з викладених обставин смерті доньки заяниці ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 відсутні можливості отримати свідоцтво про смерть, здійснити реєстрацію факту смерті ОСОБА_2 в органах реєстрації актів цивільного стану.

Як роз`яснено судам у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Отже, ця заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належить до юрисдикції суду, оскільки заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Суд акцентує увагу, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан, який триває й на сьогоднішній день. Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Смерть ОСОБА_2 сталася по АДРЕСА_1 , що входить до Харківської міської територіальної громади. У свою чергу, Харківська міська територіальна громада Харківської області включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року за № 309 (зі змінами).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актом цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_4 настала в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд дійшов висновку щодо неможливості отримання заявником лікарського свідоцтва про смерть встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Оцінюючи надані заявником докази, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими за змістом ч. 1 ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким врегульовано особливості статусу тимчасово окупованої території, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic o f MoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду відповідної категорії справ.

Крім того, суд враховує, що згідно положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вказане завдання превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Враховуючи вказані вище положення законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, завдання забезпечення справедливості цивільного судочинства та гарантування прав і свобод осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а також оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо доведеності факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наявності підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 2, 4, 10, 76-80, 89, 90, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 на території м. Харкова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення складено та проголошено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий