Справа № 496/3183/23
Провадження № 2/496/1381/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

22 серпня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участю: секретаря Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом і просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту у розмірі 65 466,44 грн., судовий збір 2684,00 грн. та судові витрати понесенні на правничу допомогу у розмірі 9000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 16.05.2019 р. між позичальником ОСОБА_1 (надалі Позичальник, Боржник, Відповідач) та ПАТ «УкрСиббанк», був укладений Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 149 960,00 грн. на строк до 16.05.2023 р. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 149 960.00 грн., що підтверджується виписками по рахунку.

29.11.2021 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» було укладено Договір факторингу № 224 відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс», право вимоги до Боржників, в тому числі за Договором № 0 про надання споживчого кредиту с можливістю відкриття карткового рахунку від 16.05.2019 р., що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником, яким є ОСОБА_1 . У свою чергу, 29.11.2021 р. року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29/11/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до Боржників, в тому числі за Договором № 0 про надання споживчого кредиту с можливістю відкриття карткового рахунку від 16.05.2019 р., що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником, яким є ОСОБА_1 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до Боржників, в тому числі за Договором № 0 про надання споживчого кредиту с можливістю відкриття карткового рахунку від 16.05.2019 р., що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником, яким є ОСОБА_1 відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до Відповідача.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість, тому представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості (а.с. 2-7).

Ухвалою суду від 30.05.2023 року було відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін (а.с. 137-137а).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Не погоджуючись із позовними вимогами, подала до суду відзив у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та провадження у справі закрити. Так, у своєму відзиві відповідачка зазначає, що вона здійснювала платежі по кредиту № 0 від 16.05.2019 року на суму 168 889,07 грн., що підтверджується відповідною випискою № 589 з АТ «УкрСиббанк», яку надала суду. Тому нарахована заборгованість не підтверджена належними доказами (розрахунком). Також, відповідачка повідомляє, що її не було сповіщено про зміну кредиторів за даним кредитним договором. Таким чином, Договір, укладений між нею та АТ «УкрСиббанк», а існування правонаступника Банку за всіма правами та обов`язками по договору № 0 від 16.05.2019 року, яким є ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», є таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів за користування кредитом за Договором № 0 від 16.05.2019 року. ОСОБА_1 повідомляє, що не отримувала досудової вимоги про врегулювання спору. Також, відповідачка не погоджується з розміром витрат, що здійснено на правничу допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами (а.с. 149-156).

Представник позивача не погоджуючись із запереченнями ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, у якому зазначила, що боржник сплачуючи заборгованість по кредиту визнала, що заборгованість по Кредитному договору є. ОСОБА_1 не визнає розміру заборгованості, вважає, що він не підтвердженими належними доказами та розрахунками, однак не спростувала його своїми розрахунками.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може виливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 26 березня 2020 року у справі № 61-1059c818.

З огляду на викладене, неналежне повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора, тому такі твердження відповідача є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище положеннями законодавства. Крім того, представник позивача наголошує і на тому, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує виконання ним зобов`язань за договором та сплату грошових коштів на користь первісного кредитора, а також вказує, що досудове врегулювання спору у даній категорії справ не є обов`язковим (а.с. 158-164).

Від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Однак, з технічних підстав провести судове засідання в режимі відеоконференції не надалось можливим.

Враховуючі, що, прохальна частина позову містить клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, враховуючі також, що усі необхідні для розгляду справи по суті докази сторонами надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами.

Суд, встановив наступні обставини та дійшов до висновку.

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільна права та обов`язки (частина перша). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1частини другої).

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяв на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, та стороною відповідача не оспорюється той факт, що 16.05.2019 р. між позичальником ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 149 960,00 грн. на строк до 16.05.2023 р. укладання Кредитного договору відбулось шляхом підписання ОСОБА_1 . Договору про надання споживчого кредиту № 0, Додатку №1 до Договору № 0 від 16.05.2019 р., Паспорту споживача кредиту інформаційного листа в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови, довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, заяви-приєднання (акцепт) № 05/50/02/01/1000/1247927 від 16.05.2019 р. до Договору добровільного страхування позичальника, анкети-заяви на надання споживчого кредиту у розмірі 149 700 грн. строком на 48 місяців (а.с. 8-22).

Відповідно до п. 5.3 Договору, позичальниця, підписуючи Договір, серед іншого засвідчила в тому числі, що вона особисто ознайомлена з Правилами та Тарифами, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com; отримала від Банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про споживче кредитування». Так, ОСОБА_1 погодилась, що ознайомлена з усіма умовами наданого їй кредитування, Інструкцією отримання коштів (відкриття рахунку), умовами усіх додатків до Договору, та отримання його копії.

За вказаних обставин, даний Договір відповідає ознакам договору приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) тобто, умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 149 960,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку та не оспорюється ОСОБА_1 .

Згідно банківської виписки по особовому рахунку про рух коштів картки, відповідача було відкрито картку Револьверна Кредитна Картка «Шопінг картка» та встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000, 00 грн. Термін дії ліміту 10.10.2021 року. На підтвердження факту користування кредитними коштами, позивачем надано виписки про рух по рахунку картки ОСОБА_1 (а.с.28-61).

29.11.2021р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було укладено Договір факторингу №224, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» право вимоги до боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 29.11.2021 до Договору факторингу №224, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» набуло грошової вимоги до відповідача.

29.11.2021р. між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №29/11/2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача ОСОБА_2 , що вбачається з Реєстру боржників від 29.11.2021 до Договору факторингу №29/11/2021.

10.01.2023р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір факторингу №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 0 (а.с. 75-101).

Однак, відповідачка не погоджується із нарахованою заборгованістю, яку вона має погасити перед правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ «Коллект центр», оскільки її не було повідомлено про передачу прав вимоги іншому стягувачу, крім того, вона здійснила погашення боргу перед ПАТ «УкрСиббанк», що підтвердила відповідною довідкою Банку.

Кредитний договір було укладено на строк до 16.05.2023 р., при цьому згідно п. 5.5 Договору, сторони встановили, що Договір дії до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с. 10).

Відповідно виписки № 589 з АТ «УкрСиббанк» по кредитному Договору № 0 від 16.05.2019 року, яку надала суду ОСОБА_1 , вона станом на 21.12.2021 року погасила суму основного кредиту, при цьому вказанні відомості по кредиту відповідачка отримала 07.07.2023 року (а.с. 155-156).

Отже, станом на 07.07.2023 р. заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк», з яким було укладено Договір, у ОСОБА_1 немає.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження існуючої заборгованості, позивачем надано суду розрахунок заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Колект цент», станом на 10.01.2023 р., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту 45 769,45 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 15 378,37 грн., та суми відсотків за користування грошовими коштами за період з 29.11.2021 р. по 09.01.2023 р. (включно) 3572,52 грн., а також розрахунку заборгованості за період з 10.01.2023 р. по 05.04.2023 р. (а.с. 26-27).

Будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що ПАТ «УкрСиббанк» повідомив ОСОБА_1 , про відступлення права вимоги за кредитним Договором, суду не надано. Так само, новий кредитор (правонаступник) не надав доказів щодо надіслання будь-якої вимоги чи повідомлення про існування заборгованості до ОСОБА_1 .

Суд, ознайомившись із умовами Договору, що наданні суду в письмовій формі, встановив, що Договір не містить положень щодо правил та порядку відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 , в тому числі, обов`язку повідомлення боржника про таке відступлення.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №667/11010/14-ц боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_1 , відповідно до п. 5.3 Договору, підписуючи Договір, серед іншого засвідчила в тому числі, що вона особисто ознайомлена з Правилами та Тарифами, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, а також відповідно п. 5.4 Договору, ознайомлена з інформацією Фонду гарантування вкладів в мережі Інтернет за відповідним посиланням.

Однак, суд зазначає, що вказанні документи суду для ознайомлення не надано.

При цьому, 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Тобто, розміщена в мережі Інтернет інформація, яка не містить підпису ОСОБА_1 , не може розцінюватись судом, як така що є частиною Договору № 0.

У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права.

Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

За таких обставин та без наданих підтверджень про те, що ОСОБА_1 було попереджено про відступлення прав вимоги її заборгованості, а також враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 належними доказами підтвердила погашення заборгованості перед первинним кредитором ПАТ «Укрсиббанк», суд прийшов до висновку про залишення позовних вимог ТОВ «Коллект центр» без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 79, 80, 81, 89, 211, 223, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 202, 203, 207, 516, 517, 526, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України, Конституції України-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Мечнікова,3 офіс 306, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 65466,44 та стягнення судових витрат, а саме: судового збору 2684 грн. та витрат на правову допомогу 9000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя В.М. Буран