Справа № 132/2761/23
Провадження № 2/132/705/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" жовтня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позові вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця, Вінницької області помер її батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.08.2022 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, що розташовані в АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,15 га, що розташовані в АДРЕСА_2 , який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Калинівської селищної ради депутатів трудящих 21.02.1972 року; земельну діілянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0775 га.

Як спадкоємці за законом першої черги, відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України позивачка разом з відповідачкою по справі прийняли спадщину після смерті батька. Спадщину позивач з відповідачем поділили за домовленістю, що підтверджується договором про поділ спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Калинівського району Василишиною Л.В. 25.07.2023 року, реєстр № 1586.

Житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 мала оформити позивач, однак не змогла це зробити при укладені договору про поділ спадкового майна в зв`язку з тим, що в свідоцтві про право приватної власності, виданого виконкомом Калинівської селищної ради депутатів трудящих 21.02.1972 року, записано, що даний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 . На день видачі даного свідоцтва в померлого ОСОБА_3 було наявне реєстраційне свідоцтво на цілий будинок на колишній номер 8а, видане Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації, видане 03.1972 року, зареєстроване в реєстрову книгуза № 1041, де записано, що будинок належить власнику на праві особистої власності.

Однак оформити право власності на житловий будинок в нотаріальній конторі позивачі не мають можливості, так як він належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 , отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року.

Тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяви, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 надала заяву відповідно до якої просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця, Вінницької області помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.08.2022 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на: житловий будинок з господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, що розташовані в АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та присадибною земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,15 га, що розташовані в АДРЕСА_2 , який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Калинівської селищної ради депутатів трудящих 21.02.1972 року; земельну діілянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0775 га.

Як спадкоємці за законом першої черги, відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, позивачка разом з відповідачкою по справі прийняли спадщину після смерті батька. Спадщину позивач з відповідачем поділили за домовленістю, що підтверджується договором про поділ спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Калинівського району Василишиною Л.В. 25.07.2023 року, реєстр № 1586.

Житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 мала оформити позивач, однак не змогла це зробити при укладені договору про поділ спадкового майна в зв`язку з тим, що в свідоцтві про право приватної власності, виданого виконкомом Калинівської селищної ради депутатів трудящих 21.02.1972 року, записано, що даний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 . На день видачі даного свідоцтва в померлого ОСОБА_3 було наявне реєстраційне свідоцтво на цілий будинок на колишній номер 8а, видане Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації, видане 03.1972 року, зареєстроване в реєстрову книгуза № 1041, де записано, що будинок належить власнику на праві особистої власності.

Однак оформити право власності на житловий будинок в нотаріальній конторі позивачі не мають можливості, так як він належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 , отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року.

Відповідно до ст.ст. 120-121, 123 ЦК України 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Станом на 15.04.1991 року в спадковому будинку проживав спадкодавець батько сторін ОСОБА_3 та мати сторін ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 вважався єдиним власником будинковолодіння, то присадибна земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,1500 га, була передана йому безоплатно в приватну власність згідно рішення 3 сесії 23 скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 18.09.1998 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 1216, 1217, 1226, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 13, 82, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 43,7 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м, сараю літ. В, погріба з шиєю літ. Г, вбиральні літ. в, колодязя літ.№1, воріт з хвірткою літ. №2, огорожа літ. №4, вартістю 220 000, 00 грн., окрім самочинно зведених прибудови літ. а з ганком, сараю літ. Д, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Вінниця, Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: