КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 753/4301/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Колесника О.М. в м. Київ 04 листопада 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23628,88 грн., з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23786,51 грн., з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13073,50 грн., витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн. та судовий збір 2481 грн.

Позов мотивував тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є отримання послуг споживачем.

Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води і щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг. Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Проте відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 листопада 2021 року складає 36860,01 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 23786,51 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 13073,50 грн.). Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (надалі договір цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 23628,88 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року в позові відмовлено.

Позивач КП «Київтеплоенерго», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що при подачі позову просив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Повторно викладав обставини, наведені в позові, якими обґрунтовував свої вимоги, вказував, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку за адресою АДРЕСА_1 в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Наводив зміст ст. 319, 322, 360 ЦК України, наголошував, що при поданні позову ним було долучено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої 18 березня 2014 року право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано з 18 березня 2014 року за відповідачем ОСОБА_1 , однак всупереч наведених вимог судом першої інстанції відмовлено у позові, чим порушено права КП «Київтеплоенерго» відносно правомірного стягнення заборгованості з власника квартири за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою. Суд вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач є власником квартири і має нести тягар відповідальності по сплаті заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Водночас, судом не у повному обсязі досліджено матеріали справи, зокрема, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій зазначено, що власником квартири є саме ОСОБА_1 . Тобто, судом зроблено висновок на підставі неактуальної інформації про право власності.

Вважав, що всупереч ст. 263 ЦПК України судове рішення не ґрунтується на засадах верховенства права, оскільки ухвалене не у відповідності до норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, не відповідає завданню цивільного судочинства.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з ЄДРПОУ (а. с. 61) до основних видів діяльності КП «Київтеплоенерго» відноситься за КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 грудня 2021 року, право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване з 18 березня 2014 року за ОСОБА_1 (а. с. 4).

На а. с. 63 - 64 знаходяться копії сторінок з газети «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511), від 28 березня 2018 року № 34 (5085), з публікацією форм договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розробленої відповідно до типового договору; в публікації зазначено, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Доведено до відома споживачів, що цей договір приєднання вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

На а. с. 11 - 17, 19 - 27, 29 - 59 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів за 2018 - 2021 роки, копії актів прийняття теплового вузла обліку, копії актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, копії звітів про добові параметри теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 , копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 08 вересня 2017 року, чинного до вересня 2021 року.

На а. с. 7 - 8 наявні розрахунки заборгованості споживача за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2018 року по 31 жовтня 2021 року.

11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення 25704,15 грн. (а. с. 9), за послугу з постачання гарячої води - 3800,86 грн. (а. с. 10).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та чинних на час спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відмовляючи КП «Київтеплоенерго» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належності відповідачу на праві власності спірної квартири, за утримання якої виник спір.

Разом із тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 грудня 2021 року, право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване з 18 березня 2014 року за ОСОБА_1 (а. с. 4), а тому саме на відповідача згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України, ст. 156, 162 ЖК України покладено обов`язок утримання належної йому квартири та своєчасного внесення квартирної плати та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Враховуючи наведене, апеляційний суд враховує та частково приймає доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, зокрема в частині зазначеної інформаційної довідки, яка подавалася до суду разом з позовною заявою, однак не була в повній мірі врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Оцінюючи правильність рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові в сукупності з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд враховує наступне.

На підтвердження заявленого розміру боргу та надання послуг в спірний період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивач надав розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 23786,51 грн., а на підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожиті ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року, позивачем надано договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення 25704,15 грн. (а. с. 9), за послугу з постачання гарячої води - 3800,86 грн. (а. с. 10).

Разом із тим, зі змісту даного договору не можна дійти висновку як про розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року, оскільки за умовами договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) заборгованість нарахована за споживання послуг з централізованого опалення та з постачання гарячої води іншою особою, яка не є відповідачем або третьою особою у даній справі, так і про наявність самого права вимоги до ОСОБА_1 у КП «Київтеплоенерго» про стягнення такої заборгованості, оскільки право вимоги відступлене позивачу до іншого боржника ОСОБА_2 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що зі змісту договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 не можна дійти висновку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року. Саме по собі зазначення в договорі про відступлення права вимоги розміру заборгованості особи, вимоги до якої відступаються, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої заборгованості в розумінні ст. 77 - 80 ЦПК України.

Розрахунки заборгованості, надані КП «Київтеплоенерго» на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за період після 01 травня 2018 року, не можуть бути визнані належними, достовірними та достатніми доказами на підтвердження цих обставин, з огляду на те, що такі розрахунки складені позивачем одноособово, з цих розрахунків не вбачається, на підставі яких документів, якими підтверджується наявність заборгованості відповідача за відповідний період, вони складалися.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що позивачем надано два розрахунки заборгованості за послуги за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води: за період з 01 листопада 2018 року по 31 жовтня 2021 року, а також за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року (а. с. 7 - 8), при цьому дані щодо вхідного та вихідного сальдо, нарахованих сум, обсягів споживання, оплати тощо відрізняються у однакові періоди, зазначені в обох розрахунках, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити такі дані і дійти висновку щодо їх правильності та обґрунтованості розрахунків.

Таким чином, позивачем не було доведено наявності та розміру заборгованості за надані ним комунальні послуги за спірний період до 01 травня 2018 року та з 01 травня 2018 року за адресою АДРЕСА_1 , що є його процесуальним обов`язком.

Враховуючи наведене, не є самі по собі підставою для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги, доводи апеляційної скарги, що підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідач до позивача не звертався, тому слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_2 в період виникнення заборгованості надавалися в повному обсязі і позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо сплати спожитих послуг.

Апеляційний суд не може також погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що КП «Київтеплоенерго» в п. 2 позовних вимог просило розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а. с. 71).

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248100 грн. на 01 січня 2022 року), а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагали проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін як малозначної, а доводи апеляційної скарги про необхідність розгляду справи з викликом сторін є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в позові, однак виходив із помилкових мотивів, а саме, що позивачем не визначено правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг саме з ОСОБА_1 , оскільки такі висновки не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, а саме інформаційній довідці від 23 грудня 2021 року, згідно якої саме ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення та викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.