Єдиний унікальний номер справи 235/642/23
Номер провадження 2/235/86/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Кузнєцової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Нагорної К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання), -

В С Т А Н О В И В :

01.09.2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» грошову суму у розмірі 180000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 з 16.02.2011 по 09.02.2021 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» Підприємство відповідача неодноразово змінювало свою назву.

Відповідно до наказу №22к від 16.02.2011 року був прийнятий на роботу до Шахтопрохідного будівельного управління №9 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» - прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Відповідно до наказу ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» від 26.12.2012 року №273 «Про закриття відокремлених підрозділів» відокремлений підрозділ ШПБУ №9 ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» був закритий у встановленому порядку.

Наказом №1-ка від 1.01.2013 року позивача переміщено до ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка» прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

Наказом №704к від 31.07.2016 року позивача було звільнено на підставі п. 5 ст. 38 КЗпП України за переводом до ТОВ «Шахтобудівельна компанія».

Наказом №233к від 01.08.2016 року прийнятий по переводу прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі до ТОВ «Шахтобудівельна компанія».

Наказом №158к від 09.02.2021 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України.

Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємствах вугільної промисловості став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_1 професійних захворювань, а саме: - хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами. 26.10.2021 року був складений акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено 27.10.2021 року Начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.

01.04.2022 року позивача вперше оглянуто на МСЕК за професійним захворюванням, де йому первинно за сукупністю було встановлено 65% втрати професійної працездатності, безстроково, з них 40% по хр. радикулопатії, 25% по хронічному бронхіту. Визнано інвалідом третьої групи за профзахворюваннями з 01.04.2022 року безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторно курортне лікування.

Саме за встановленням 65 % ступеню втрати професійної працездатності, ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Шахтобідувельна компанія» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив значний ступінь професійної працездатності, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійного захворювання, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує можливість спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки через хронічні захворювання позивач не в змозі належним чином виконувати чоловічу роботу по дому. На утриманні позивача перебуває донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ще навчається в школі і він повинен забезпечити їй середню та вищу освіту і багато інших життєвих потреб. Крім того, його мати ОСОБА_4 , 1951 року народження через свій вік та хронічні захворювання також потребує його допомоги та підтримки, оскільки його батько помер в 2020 році, але через стан свого здоров`я він не в змозі в повній мірі їх надавати. Внаслідок вказаного, позивач відчуває свою неповноцінність, постійне хвилювання, емоційна напруга призводить до погіршення стосунків в родині та з оточуючими. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у розмірі 180000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічних захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності (а.с. 1-4).

Ухвалою суду від 04.09.2023 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 55).

20.09.2023 року ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з викладенням наступних заперечень проти заявлених ОСОБА_1 вимог. Відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди зазначив, що перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 16.02.2011 року по 09.02.2021 рік, що підтверджується його трудовою книжкою, але позивач працював і на інших підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих факторів, параметри яких перевищують допустимі. Останнім місцем роботи було підприємство відповідача, де і складено акт розслідування. Не погоджуючись з твердженням позивача в цій частині, відповідач спростовує їх та зазначає, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 01.08.2016 року по 09.02.2021 рік, що підтверджується його трудовою книжкою.

Зауважено, що відповідно до Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 26.10.2021 року: загальний стаж роботи позивача на підприємствах вугільної промисловості 23 роки 11 місяців 02 дні; на підприємстві відповідача 4 роки 06 місяців 09 днів. Таким чином, на підприємстві відповідача позивач працював лише 18,8% свого підземного трудового стажу, тому обґрунтована сума відшкодування, на думку відповідача, має складати саме цей відсоток від заявленої суми, тобто 34000 гривень. Відповідно до виписок з медичної карти позивача з розділу анамнез захворювання вбачається, що позивач вважає себе хворим на бронхіт, радикулопатію та приглухуватість протягом тривалого періоду, коли з`явилися симптоми цих хвороб, то лікувався самостійно без ефекту. Причини виникнення профзахворювань вказані в п. 18 Акту П-4: вуглепородний пил, важкість праці, шум, а також їх фактичне значення. Проте, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес, щонайменше протягом 5-7 років. Проте весь період роботи на підприємстві відповідача позивач жодних скарг не заявляв, проходив обов`язкові медичні огляди за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Звільнився позивач за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, а не за станом здоров`я. Тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Дані позивача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство відповідача у виникненні професійних захворювань, адже якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. Крім того, позивачеві, згідно з висновком МСЕК, встановлено ІІІ групу інвалідності, яка є робочою. Особи з інвалідністю можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушень функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів, тобто права на працю позивач не позбавлений. Також органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Засобів до існування для задоволення власних потреб позивач не позбавлений. На думку відповідача, той факт, що він не змушений займатися важкою працею заради соціальних виплат, має полегшувати його моральні страждання (а.с. 60-64).

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Конюшенко І. Д. адресували суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Представник відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - адвокат Львов А. Л. (уповноважений ордером) в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, ухвалити рішення з урахуванням долучених до матеріалів справи письмових пояснень (відзиву) (а. с. 59-64)

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія», з 16.02.2011 року на посаді прохідника 5 розряду з повним робочим днем під землею, 09.02.2021 року звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. (відомості підтверджено копією трудової книжки НОМЕР_1 , а. с. 9-13).

За результатами засідання Центральної лікарсько-експертної комісії складено медичний висновок № 33/1033 від 22.09.2021 року про наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами. При цьому, в якості обґрунтування встановлення професійної категорії захворювань в даному медичному висновку зазначено: клініко-діагностичні дані та рентгенологічні дані; проф. маршрут більше 24 років підземного стажу в умовах впливу підвищених концентрацій пилу в повітрі робочої зони, фізичного навантаження за даними інформаційної довідки про умови праці від 30.08.2021 року; динаміка та перебіг захворювань, їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах (а. с. 26).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за Формою П-4, складеного 26.10.2021 року комісією з залученням головного державного інспектора відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління за питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, страхового експерта з охорони праці сектору профілактики страхових випадків Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в.о. директора з охорони праці, промислової безпеки та екології ТОВ «Шахтобудівельна компанія», голови первинної профспілкової організації ТОВ «Шахтобудівельна компанія», голови Донецької шахто будівельної територіальної профспілкової організації, профпатолога КНП «Покровської клінічної ЛІЛ» у позивача Мегець В. В. у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості, а саме шахта ім. Коротченко, шахта Росія, ПрАТ «ШУ Покровське», ТОВ «Донбасвуглепроходка» ШБУ №9, ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердж. Наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 472/25249 від 06.05.2014 р.) умови та характер праці ОСОБА_1 - за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеню, за параметрами мікроклімату до 2 класу (допустимий), за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню, по важкості праці до 3 класу 3 ступеню, за параметрами локальної вібрації до 3 клас 1 ступінь.

Діагноз, який встановлено позивачу згідно з Міжнародною класифікацією МХК-10 хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами.

Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба І-П ст., ступінь 1, Ризик 3-4, гіперхолестеринемія, порушення ліпідного обміну, ангіопатія сітківки, синдром сухого ока, хронічний катаральний гінгівіт. (а. с. 14-17)

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, підготовленої КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» - ОСОБА_1 періодично перебував на лікуванні: з 09.02.2015 року 23.02.1915 року стаціонарне лікування в н. в. з діагнозом ОХ поперекового відділу хребта з вираженим больовим синдромом, загострення; з 27.03.2015 року по 08.04.2015 року стаціонарне лікування н. в. лівостороння люмбоишиалгія; в подальшому неодноразово отримував лікування з діагнозом ОХ поперекового відділу хребта з вираженим больовим синдром: стаціонарне лікування з 27.02.2017 по 10.03.2017 року; з 19.02.2018 по 02.03.2018 року; з 13.02.2019 по 22.02.2019 року; з 27.11.2020 року по 08.12.2020 року; з 09.12.2020 року по 04.01.2021 року - лікування амбулаторно 63 дні не працеспроможності; звільнений 09.02.2021 року. З 26.08.2021 року по 07.09.2021 року ОХ, спондильоз ПОП. Лікування хронічного бронхіту в ДСП6 з 25.06.2018 року по 07.07.2018 року; з 05.01.2021 року по 16.01.2021 року; з 17.01.2021 року по 03.02.2021 року; з 09.09.2021 року по 29.09.2021 року (Київський інститут праці) хронічна радикулопатія, хронічний бронхіт; з 03.11.2021 року по 13.11.2021 року; з 03.12.2021 року по 28.12.2021 року; з 14.01.2022 року по 29.01.2022 року направлений на МСЕК. (а. с. 20-22)

Періоди лікування позивача підтверджені виписками із історій його хвороб за вказані вище періоди (а. с. 23-43)

Згідно виписки № 937 із медичної карти стаціонарного хворого позивач ОСОБА_1 перебував в період часу з 09.09.2021 року по 29.09.2021 року на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І Кундієва Національної академії медичних наук України»; основний діагноз:

хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-П ст., хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язево тонічним і больовим синдромами захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 27).

01.04.2022 року ОСОБА_1 оглянутий в Міжрайонній медико-соціальній експертній комісії м. Покровська та встановлено ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням первинно 65 % з 01.04.2022 року із них: 40% профрадикулопатія; 25% - хронічний бронхіт, безстроково, встановлена 3 група інвалідності, що підтверджується довідками серійний номер 12ААА № 092894, серія 12ААВ № 540700 (а.с. 18, 19).

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійних захворювань, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 за моральну шкоду, заподіяну працівникові під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними.

Так, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 26.10.2021 року вбачається, що з підприємством відповідача, позивач перебував в трудових відносинах на протязі 27 років 08 місяців 21 дня, під впливом шкідливих умов 04 роки 06 місяців 09 днів. Професійне захворювання позивач отримав з втратою 65 % професійної працездатності в зв`язку з тривалим виробничим стажем в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної промисловості, а саме шахта ім. Коротченко, шахта Росія, ПрАТ «ШУ Покровське», ТОВ «Донбасвуглепроходка» ШБУ №9, ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

В пункті 13 вказаного Акту зазначено висновок про наявність шкідливих умов праці, а саме відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердж. Наказом МОЗ № 248 від 08.04.2014 року (зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 472/25249 від 06.05.2014 р.) умови та характер праці ОСОБА_1 - за концентрацією пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 4 ступеню, за параметрами мікроклімату до 2 класу (допустимий), за рівнем шуму до 3 класу 2 ступеню, по важкості праці до 3 класу 3 ступеню, за параметрами локальної вібрації до 3 клас 1 ступінь.

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця.

Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому третьої групи інвалідності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання, довідка МСЕК, виписки із амбулаторної карти позивача, епікризи його хвороб - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 26.10.2021 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, обумовленим впливом шкідливих виробничих факторів важкість праці: вуглепородний пил фактична величина 105,8-243,7 мг/м3, при нормальному значенні 2 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 148,9-187 Вт, при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4-97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Маса вантажу, що піднімається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів тривалістю 29-45% часу зміни, при нормативному значенні 30-25% зміни. Нахили корпусу 175-190 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівню шуму 93-95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА (п. 18 Акту).

Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»).

Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач ОСОБА_1 зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках (з причини частого звернення до медичних установ позбавлений можливості проводити час зі своєю родиною, часте перебування на лікарняному впливало на виробничі відносини), неможливість їх поновлення, вимушений звертатися за сторонньою допомогою навіть у побуті.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до прецендентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності на 65 %, встановлення 3 групи інвалідності, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 90000,00 гривень.

Суд при винесені рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахуванням змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 90000,00 гривень підлягає стягненню з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 90000 гривень, тобто на 50% від заявленої суми (180000 гривень), тому судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь держави в сумі 1342 гривні.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання) - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання) грошову суму в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 20.10.2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», , юридична адреса: Донецька область, м. Покровськ, вул. Залізнична, 82.

Суддя: