Провадження № 2/712/1017/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Туз Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

за участі відповідача ОСОБА_2

за участі третьої особи ОСОБА_3

за участі представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Іншим співвласником є її син ОСОБА_3 . У спірній квартирі зареєстровані: позивачка, її син, внук ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Відповідач ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з її сином з 31.08.2002 по 29.12.2015 року. Шлюб розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2015 року.

Періодичність проживання відповідачки у спірній квартирі була пов`язана з її нестабільними шлюбними відносинами з її сином.

ОСОБА_5 , є донькою її сина та відповідачки ОСОБА_2 та також проживає періодично у квартирі з 2010 року разом зі своєю матір`ю.

Відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_4 у трикімнатній квартирі. Після розірвання шлюбу з її сином, відповідачі згоди на проживання в квартирі у неї та її сина не отримували та продовжують в ній проживати.

Вона проживає з 2014 року у будинку по АДРЕСА_5 , у будинку, який належить її чоловікові. Її син також був змушений виїхати з квартири та теж проживає в будинку її чоловіка.

З початку 2022 року між нею та чоловіком почали погіршуватися відносини, зокрема з тієї обставини, що житлова площа будинку є незначною, а проживання в ньому її сина є обтяжливим для її чоловіка ОСОБА_8 та він наполягав на тому, щоб син повернувся до своєї квартири.

Після початку повномасштабної збройної агресії відповідачка ОСОБА_2 разом з донькою покинули квартиру та виїхали до Республіки Польща. На початку вересня 2022 року відповідачка з донькою повернулася до України та попросилася пожити в квартирі щоб зібрати свої речі та підготуватися до переїзду. Але своє обіцянки не виконала та не впустила в квартиру її сина, а потім і саму позивачку.

Просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та стягнути судовий збір.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.01.2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачам надано термін на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву в якій та зазначає, що вона дійсно з донькою зареєстрована по АДРЕСА_2 , так як її мати ОСОБА_9 має психічні розлади та агресивно себе поводить. У власності вона іншого житла не має. Вважає, що позов може бути поданий обома співвласниками та необхідно з`ясовувати позицію її колишнього чоловіка щодо позову, як співвласника даної квартири. Просила в позові позивачу відмовити.

Протокольною ухвалою Ссонівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2023 року в якості третьої особи залучено до участі в справі ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, яка діє також і в інтересах ОСОБА_5 , заявлені позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що її мати проживає в квартирі по АДРЕСА_4 , але вона визнана недієздатною та агресивно себе поводить по відношенню до неї та її доньки. Іншого житла вона не має.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо виселення його доньки ОСОБА_5 з квартири. Щодо виселення його колишньої дружини ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав.

Представник третьої особи служби у справах дітей ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в позові позивачу відмовити в частині виселення неповнолітньої ОСОБА_5 . В іншій частині позову покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. А відповідно до частини четвертої цієї статті суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституція України у частині третій статті 47, частині 2 ст.51 проголошує, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист материнства в Україні визначений у ст. 24 Конституції України як створення умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю із материнством, правова, моральна та матеріальна підтримка материнства та дитинства.

Згідно статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 4 статті 31 ЦК закріплено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

За змістом статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини, констатував, що «згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» («Кривіцька і Кривіцький проти України», (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року); рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником однокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Іншим співвласником є син позивачки , ОСОБА_3 , та є колишнім чоловіком та батьком відповідачів.

У спірній квартирі зареєстровані: позивачка, її син ОСОБА_3 , внук ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 31.08.2002 по 29.12.2015 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

В квартирі АДРЕСА_3 на даний час проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_5 без реєстрації місця проживання за даною адресою. Відповідачі в судовому засіданні підтвердили даний факт, зазначивши, що місце їх реєстрації є квартира АДРЕСА_6 . Проте проживати там вони не можуть, постільки в ній проживає мати відповідачки ОСОБА_2 , яка визнана судом недієздатною.

Згідно ст. 319 ЦК України, - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності та право користування квартирою АДРЕСА_3 зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 , залучений до участі в справі в якості третьої особи, що підтверджується довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.11.2022 року.

Третя особа, ОСОБА_10 , як співвласник квартири, в судовому засіданні зазначив, що він заперечує щодо виселення своєї доньки з квартири, але не заперечував щодо виселення з квартири ОСОБА_2 . При цьому зазначив, що в даній квартирі він не проживає.

Поняття охорони дитинства визначено у ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон) - це система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

У ст.8 Закону закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А згідно частин 2, 3 ст.18 цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Хоча відповідач ОСОБА_2 не довела свого права на проживання в квартирі АДРЕСА_3 , проте враховуючи заперечення співвласника ОСОБА_3 щодо виселення з квартири його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд приходить до висновку що виселення ОСОБА_2 буде протирічити загальним засадам захисту прав дитини та її матері.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених цим кодексом.

Втручання у право на повагу до житла відповідача ОСОБА_5 буде відповідати Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції.

Крім того, як зазначалося вище, за змістом пункту другого статті 8 Конвенції втручання у право на повагу до житла «має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною легітимною метою. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Оскільки зміст і спрямованість діяльності держави визначають права та свободи людини і їх гарантії, а утвердження та забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України), суд приходить до переконання, що позов в частині виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з квартири не підлягає задоволенню, а аргументи позивача - необґрунтовані.

Керуючись: ст.ст. 6,12, 13,17, 18, 263-265, 268, 279 ЦПК України ст. 319, 317, 321, 358, 383, 386, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 , служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ).

Третя особа: ОСОБА_3 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 ).

Служба у справах дітей Черкаської міської ради ( м. Черкаси вул. Благовісна,170).

Повний текст рішення складено 24.10.2023 року