КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/11670/23

19 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Гаврилової О.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року заявник ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Доводи заяви обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що після смерті матері ОСОБА_2 залишилася спадщина до складу якої входить: квартира АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,1180 га, розташована в АДРЕСА_2 , та земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,1177 га, розташована на території Веселинівської сільської ради, с/т Фауна.

Вказує, що за життя ОСОБА_2 було складено заповіт від 01 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом 16 Київської державної нотаріальної контори Дорофеєвою Т.М., відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла онуку ОСОБА_3 , який є (заявниці) сином. Однак, після смерті ОСОБА_2 у встановлений законом строк ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Зазначає, що її син не має наміру звертатися до суду з позовом про поновленням строку на прийняття спадщини та не заперечує щодо спадкування нею майна після смерті ОСОБА_2 за законом, підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 03 серпня 2023 року.

Посилається на те, що вона є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 першої черги за законом, як рідна дочка, інших спадкоємців за законом немає.

Вказує, що факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 . Зазначає, що при укладенні шлюбу вона двічі змінювала прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу (повторним) НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Повідомляє, що її мати ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 21 серпня 2003 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через похилий вік, численні хвороби та складний післяопераційний період мати ОСОБА_2 потребувала стороннього догляду, у зв`язку з цим вона переїхала до неї, щоб постійно бути поруч та допомагати їй. В період спільного проживання забезпечувала ОСОБА_2 належним доглядом, необхідною медичною допомогою, ліками, готувала їжу, підтримувала порядок у квартирі. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 вона разом із сином залишилися проживати у її квартирі.

Звертає увагу на те, що на час відкриття спадщини вона ( ОСОБА_1 ) постійно проживала із своєю матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , однак була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_4 . Вважає, що оскільки до моменту смерті матері вона постійно проживала з нею, то, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦПК України, вважається такою, що фактично прийняла спадщину.

25 липня 2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського наторіального округу Дерев`янко Вікторії Вікторівни із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. В подальшому нотаріус відкрила спадкову справу відносно майна померлої ОСОБА_2 № 70990516 . Однак, 27 липня 2023 року нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії, оскільки не надано документів, які б підтверджували факт її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 30 серпня 2023 року заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, не врахував, що на обґрунтування вимог поданої заяви вона вказувала, що за життя її матері ОСОБА_2 був складений заповіт, яким все належне майно спадкодавець заповіла своєму онуку - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_3 у встановлений законом строк не звертався із заявою про прийняття спадщини та не має наміру звертатися до суду з позовом за поновленням строку для прийняття спадщини. Зазначає, що останній не заперечує проти успадкування нею майна, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 03 серпня 2023 року. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що спір між спадкоємцями щодо спадкового майна відсутній.

Вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив про наявність спору про право, що має розглядатися у порядку позовного провадження, однак суд повинен був визначитися між ким існує спір, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним. До таких висновків прийшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц та від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник адвокат Ткаченко Оксана Дмитрівна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому порядку, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності заінтересованої особи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2014 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копіями свідоцтв про укладення шлюбу, з яких вбачається, що ОСОБА_1 змінювала прізвища при реєстрації шлюбів з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_7 » та з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_6 ».

25 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_2 .

27 липня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Підставою для винесення відмови стало неподання відомостей та документів, що підтверджували б факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем- ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим неможливо встановити прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 не заперечував проти спадкування ОСОБА_1 майна, яке належало ОСОБА_2 за законом, що підтверджується його нотаріально завіреною заявою від 03 серпня 2023 року.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дерев`янко Вікторія Вікторівна про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції посилався на те, що із заяви ОСОБА_1 вбачається спір про права на спадщину, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За положеннями ч. 1, 2, 4 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

З огляду на те, що після смерті ОСОБА_2 крім заявниці ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, є спадкоємець за заповітом, син заявниці - ОСОБА_3 . З поданої заявницею до суду заяви про встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавцем вбачається, що і спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 проживав зі спадкодавцем, так як заявниця зазначає, що після смерті матері ми з сином залишились проживати в її квартирі. Отже, спадкоємець за заповітом також міг фактично прийняти спадщину. Заяви про відмову ОСОБА_3 від прийняття спадщини за заповітом матеріали справи не містять.

Отже, з викладених у заяві про встановлення юридичного факту фактичних обставин справи та долучених до заяви доказів вбачається, що в даному випадку існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив про наявність спору про право, що має розглядатися у порядку позовного провадження, однак суд повинен був визначитися між ким існує спір, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним, колегія суддів відхиляє, оскільки, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що так як метою звернення до суду з даною заявою є необхідність встановлення відповідного факту для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, заінтересованими особами в даному випадку є спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі їх відсутності - територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий: Судді: