ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15 січня 2021 року, постановлене суддею Глібко О.В. (повний текст складено 18 січня 2021 року),

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

19.12.19 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 11423,35 грн, виплаченого страхувальнику ОСОБА_2 за пошкодження її автомобіля Renaut Captur, д.н.з. НОМЕР_1 ., у ДТП, яка сталася з вини відповідача 08.08.2017, та судових витрат в розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатила суму страхового відшкодування на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 09.08.2017 та страхового акту №UA019/L01/01 від 14.08.2017. Після виплати у позивача виникло право вимоги до відповідача, цивільно-правова відповідальність якого на момент настання страхового випадку була застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Остання відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.37.1.4 ст.37 ЗК «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому таке відшкодування просить стягнути з відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.01.2021 позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа ПАТ «НАСК «Оранта», задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 11423,35 грн та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що у страховика винної особи ПАТ «НАСК «Оранта» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування з підстави, передбаченої п.п.37.1.4, п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, неподання заяви про страхове відшкодування упродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Тому позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування до особи, яка завдала шкоди (винної особи), ОСОБА_1 ..

Не погодившись із указаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Посилаючись на порушення та неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування правових висновків, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що він виконав усі необхідні дії для безперешкодного отримання потерпілим страхового відшкодування, визнав свою провину та надав необхідні документи та особисті дані. Наступного дня після ДТП повідомив свою страхову компанію ПАТ «НАСК «Оранта» про ДТП. Тому вважає, що страхове відшкодування, виплачене позивачем потерпілій, могло бути відшкодовано його страховою компанією, в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як власник транспортного засобу.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.06.2020 у справі №686/1914/16-ц, вважає необґрунтованим та незаконним стягнення 11423,55грн., оскільки ліміт його відповідальності у ПАТ « НАСК «ОРАНТА» становить 100000грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 10 березня 2021 року у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

23.03.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив ПАТ «СК «ПЗУ Україна», в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення районного суду без змін.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31 січня 2023 року справу прийнято до свого провадження, призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Судом установлено, що відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AI №119694 від 14.07.2017 року, укладеного між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 , страховик застрахував майнові інтереси останньої, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Renault Captur, д.н.з. НОМЕР_2 ./a.c.5, 6-10, 11-12/

08.08.2017 в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Renault Captur, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про ДТП у формі Європротоколу від 08.08.2017 року, ОСОБА_1 є особою, винною в настанні ДТП./а.с.13/

09.08.2017 ОСОБА_2 подала до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» заяву про настання страхового випадку по договору страхування АвтоКАСКО./а.с.14-16/

Актом огляду транспортного засобу Renault Captur, д.н.з. НОМЕР_3 встановлені технічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту якого становить 11423,35 грн./а.с.17,18-20/

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 11423,35 грн. на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 09.08.2017 та страхового акту №UA019/L01/01 від 14.08.2017./а.с.21-23/

На момент виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн., франшиза 1000 грн./а.с.54/

05.03.2019 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» направило до ПАТ «НАСК «Оранта» письмову вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі виплаченого на користь страхувальника ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 11 423,35 грн. /а.с.111/

Листом від 03.04.2019 №09-02-07/2915 ПАТ «НАСК «Оранта» повідомила ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відсутність правових підстав для виплати на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення даної вимоги, визначеного п.37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»./а.с.112/

19.04.2019 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на ім`я ОСОБА_1 направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, яку останнім у добровільному порядку не виконано./а.с.25-26/

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з положень ст.1191 ЦК України та, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, дійшов висновку, що у страховика винної особи ПАТ НАСК «Оранта» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування з підстави, передбаченої п.п.37.1.4. п.37 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме внаслідок неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом до особи, яка заподіяла шкоду.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду не погоджується. При цьому колегія суддів враховує таке.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Добровільним страхуванням може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п.6 ч.4 ст.6 Закону України «Про страхування»).

До видів обов`язкового страхування віднесено страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відносини у цій сфері регламентовані, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Із матеріалів справи убачається, що між позивачем і потерпілою ОСОБА_2 існувало договірне зобов`язання за договором добровільного майнового страхування; між потерпілою і відповідачем ОСОБА_1 деліктне зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП; між відповідачем і третьою особою ПАТ НАСК «Оранта» договірне зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Предметом позову в даній справі є вимога страховика потерпілого до винної у заподіянні шкоди особи про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді страхового відшкодування у розмірі 11 423,35 грн., що було сплачено за договором добровільного страхування на користь страхувальника (потерпілої особи).

Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, позивач, як страховик потерпілої, у межах виплаченого останній страхового відшкодування, яке за розміром знаходиться у межах ліміту цивільно-правової відповідальності відповідача за договором обов`язкового страхування, набув права вимоги до страховика відповідача. Правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Судом установлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатило14.08.2017 потерпілій ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 11 423,35 грн., однак лише 11.03.2019 звернулася до страховика відповідача ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату вказаного страхового відшкодування. /а.с.25-26/

Листом за №09-02-07/2915 від 03.04.2019 ПАТ НАСК «Оранта» відмовила ПрАТ СК «ПЗУ України» у заявленій виплаті з посиланням на п.37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.п.37.1.4, п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, позивач , діючи на власний розсуд, пропустив визначений спеціальним законом річний строк для одержання страхового відшкодування від страховика відповідача. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 (справа №910/7449/17) зазначила, що перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ). Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Відшкодування шкоди може покладатися на особу, відповідальність якої застрахована, у випадку, якщо у страховика не виник обов`язок здійснювати виплату страхового відшкодування через дії (бездіяльність) страхувальника, іншої особи. відповідальність якої застрахована. Якщо ж підставою відмови були дії (бездіяльність) потерпілого (його представника), іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування, то всі негативні наслідки, пов`язані з відмовою страховика у виплаті страхового відшкодування, не повинні покладатися на особу, відповідальність якої застраховано.

За таких обставин колегія суддів визнає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про покладення обов`язку відшкодування шкоди на страхувальника, залишивши поза увагою недотриманням позивачем, яке набуло право вимоги до страховика відповідача, передбаченого законом порядку та строку реалізації свого права щодо одержання страхового відшкодування, що є підставою для відмови у позові до відповідача (страхувальника).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на неправильне застосування районним судом правового висновку, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа №775/18006/15-ц), в якій правові відносини є відмінними від даної справи. У зазначеній справі страхувальник потерпілої особи не скористався передбаченим ст.ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України правом вимоги до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У даній же справі, яка є предметом апеляційного перегляду, страховик пропустив передбачений законом строк на пред`явлення такої вимоги.

Викладені у відзиві позивача на апеляційну скаргу доводи з посиланням на ту ж постанову Верховного Суду від 04.07.2018, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну у завданні шкоди, все ж таки можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійсненні страхової виплати (зокрема, з підстав неподання заяви про страхове відшкодування упродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого), - колегія суддів відхиляє. Такі доводи є хибними, оскільки суперечать змісту вказаної постанови та викладеним нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, та є їх довільним тлумаченням на власну користь.

З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню з позивача витрати по оплаті судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 2880,50грн. /а.с.155/

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 2880,50 грн.(дві тисячі вісімсот вісімдесят грн.50коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.10.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов