КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2812/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення безпідставно отриманих коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач та АТ « ПУМБ» 17 квітня 2019 року уклали кредитний договір №2602 за яким Позивач отримав кредит в розмірі 140500 грн.

Згідно заяви про приєднання до банківського обслуговування фізичних осіб 602, паспорту кредиту, строк повернення кредиту-36 місяців, розмір процентної ставки-0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту складає 2,99% щомісяця.

Тобто, погашення здійснювалось платежами 8104,33 грн щомісяця (36 місяців), кінцева сума погашення-291755,68 грн., з яких тіло-140500 грн, комісія-151234,20 грн., проценти за користування кредитом-21,48 грн.

Як вбачається із довідки про стан та історію заборгованості від 13 липня 2021 року, позивач 05 березня 2021 року достроково здійснив повне погашення кредитної заборгованості, під час якої виплатив: 96621,85 грн. процентів.

Позивач має статус учасника бойових дій з 28 грудня 2017 року, про що свідчить копія посвідчення згідно з довідкою виданою 03 червня 2021 року №103 в/ч НОМЕР_1 він брав безпосередньо участь у антитерористичної операції, як вбачається із посвідчення офіцера, наразі є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 .

31 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якою запропонував роз`яснити причини відмови у поверненні відсотків за користування кредитом.

29 червня 2021 року отримано лист відповідь, яким обґрунтовано відмову у поверненні коштів, що чинним законодавством не передбачено можливість здійснення будь-якої компенсації клієнту-військовослужбовцю після погашення ним кредитної заборгованості.

11 жовтня 2021 року Позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів сплачених за комісію в розмірі 96639,53 грн.

Кошти не було перераховано.

Таким чином, на даний час Банк відмовляється добровільно повернути спірні кошти, хоча законом не передбачено підстав для їх утримання, тому правовою підставою повернення спірної суми є повернення безпідставно набутих коштів.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач проходить військову службу за контрактом в особливий період по теперішній час, підпадає п.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та враховуючи положення Постанови ВС КЦС від 14 травня 2021 року, справа №502/1438/18, де сформовану позицію, за якою проценти, штрафні санкції та комісії не повинні нараховуватись йому як діючому військовослужбовцю спірні 96639,53 грн., є набутими відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що жодних додаткових послуг Банку не використовував, усі платежі виплачено вчасно, жодного дня прострочення платежуне було.

Таким чином, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались.

Просив суд, стягнути з АТ « ПУМБ» на свою користь безпідставно отримані кошти в розмірі 96639,53 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 96621,85 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Перший Український міжнародний банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки матеріалам справи - документам, якими позивач підтверджує позовні вимоги, а саме позивач не надав документи, які б підтверджували його статус військовослужбовця для отримання пільг.

Крім того, суд не з`ясував календарний період звернення позивача до банку, яким позивач повідомляє про наявність пільг.

Суд першої інстанції не з`ясував:

- обставини справи, які стосуються дати видачі кредиту та дати надання позивачем банку інформації стосовно його статусу;

- норму Закону, яка зазначає про нарахування платежів, що передбачає необхідність повідомлення позичальником про те, що він є військовослужбовцем саме в період такого нарахування, а не після припинення кредитних правовідносин;

- відсутність законодавчих підстав для проведення компенсації по вже припиненому зобов`язанню;

- відсутність в переліку платежів, які не нараховуються військовослужбовцю, платежів за комісією.

При вирішенні спору суд першої інстанції не надав належної кваліфікації правовідносинам сторін, не повно з`ясував обставини, на які посилається позивач, не з`ясував належним чином правову природу платежу, відносно якого виніс заочне рішення, здійснив помилки в тексті заочного рішення при обґрунтуванні своїх доводів.

Просило скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що між сторонами виник договірний характер спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та АТ «ПУМБ» 17 квітня 2019 року уклали кредитний договір №602 за яким позивач отримав кредит в розмірі 140500 грн.

Згідно заяви про приєднання до банківського обслуговування фізичних осіб 602, паспорту кредиту, строк повернення кредиту-36 місяців, розмір процентної ставки-0,01% річних, комісія за обслуговування кредиту складає 2,99% щомісяця.

Тобто, погашення здійснювалось платежами 8104,33 грн щомісяця (36 місяців), кінцева сума погашення-291755,68 грн., з яких тіло-140500 грн, комісія-151234,20 грн., проценти за користування кредитом-21,48 грн.

Як вбачається із довідки про стан та історію заборгованості від 13 липня 2021 року, позивач 05 березня 2021 року достроково здійснив повне погашення кредитної заборгованості, під час якої виплатив: 96621,85 грн. процентів.

Позивач має статус учасника бойових дій з 28 грудня 2017 року, про що свідчить копія посвідчення згідно з довідкою виданою 03 червня 2021 року №103 в/ч НОМЕР_1 він брав безпосередньо участь у антитерористичної операції, як вбачається із посвідчення офіцера, наразі є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 .

31 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якою запропонував роз`яснити причини відмови у поверненні відсотків за користування кредитом.

29 червня 2021 року отримано лист відповідь, яким обґрунтовано відмову у поверненні коштів, що чинним законодавством не передбачено можливість здійснення будь-якої компенсації клієнту-військовослужбовцю після погашення ним кредитної заборгованості.

11 жовтня 2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів сплачених за комісію в розмірі 96639,53 грн.

Кошти не було перераховано.

Таким чином, на даний час Банк відмовляється добровільно повернути спірні кошти, хоча законом не передбачено підстав для їх утримання, тому правовою підставою повернення спірної суми є повернення безпідставно набутих коштів.

З огляду на вищевикладене, оскільки Позивач проходить військову службу за контрактом в особливий період по теперішній час, підпадає п.15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та враховуючи положення Постанови ВС КЦС від 14 травня 2021 року, справа №502/1438/18, де сформовану позицію, за якою проценти, штрафні санкції та комісії не повинні нараховуватись йому як діючому військовослужбовцю спірні 96639,53 грн., є набутими відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що жодних додаткових послуг Банку не використовував, усі платежі виплачено вчасно, жодного дня прострочення платежу не було.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із принципів справедливості, добросовісності, а також того, що на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав, яке відбулось внаслідок відмови Банку повернути безпідставно набуті кошти.

Натомість, відповідачем не доведено підстав для утримання грошових коштів та відмову в їх поверненні позивачу.

Банк відмовляється добровільно повернути спірні кошти, хоча законом не передбачено підстав для їх утримання, тому правовою підставою повернення спірної суми є повернення безпідставно набутих коштів.

Варто зазначити, що позивач має статус учасника бойових дій з 28 грудня 2017 року, наразі є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , про що свідчать матеріали справи, а тому доводи відповідача про відсутність повідомлення позичальником про те, що він є військовослужбовцем саме в період нарахування кредитних коштів, а не після припинення кредитних правовідносинтакож не заслуговують на увагу, оскільки банком не надано жодних доказів,які б спростовували зазначені вище факти.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 травня 2021 року (справа №502/1438/18), проценти, штрафні санкції та комісії не повинні нараховуватись діючому військовослужбовцю.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба