Провадження № 22-ц/811/1568/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його (позивача) користь за договором №22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45972,25 грн.

Вказане рішення суду звернуте до примусового виконання і органами державної виконавчої служби відкрито виконавчі провадження №49896567, №47277859 та №47553746, однак, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду і кошти йому не повертають.

Зазначає, що зобов`язання повинно належним чином, а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Вказує, що умовами кредитного договору передбачено, що в разі виникнення заборгованості зі сплати кредиту чи процентів за користування кредитом, через чотирнадцять днів з дня обумовленої дати сплати, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що за своєю правовою природою є неустойкою.

Наголошує, що пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, починаючи з першого дня прострочення й доти, поки зобов`язання не буде виконане.

Вважає, що на його користь підлягає стягненню неустойка (додаткові проценти) за користування кредитом за договором №22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року за грудень 2020 року в розмірі 11625 грн.

З наведених підстав просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь за договором №22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за грудень місяць 2020 року в розмірі 11625 грн. та судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 2491,59 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт стверджує, що жодним чином не змінював умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, оскільки позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 12500 грн. не було вимогою про дострокове повернення частини позики, що залишилася, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Вважає, що відмова суду у задоволенні позовних вимог на підставі того, що договірні зобов`язання між сторонами розірвані на підставі рішення суду, суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року (справа №761/16124/15-ц).

Зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом про стягнення тіла кредиту в розмірі 12500 грн., відповідачі повинні були повернути цю суму кредиту до 05.04.2010 року. Однак, у рішенні суду не вказано, яку саме суму кредиту, що залишилась несплаченою, стягнуто з відповідачів згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 року у справі №463/3808/14-ц, чим порушено вимоги ст.89 ЦПК України.

Зауважує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач звернувся до суду про дострокове повернення усієї суми кредит, що залишилась несплаченою відповідачами.

Вважає, що боржник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли кошти мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цивільного законодавства.

Вказує, що пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в договорі або законі, починаючи з першого дня прострочення до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане, відтак, її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.10.2023 року, є дата складення повного судового рішення 19.10.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.04.2008 року між кредитною спілкою (далі КС) «Либідь», в особі Львівської філії, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №22/2008ЛФ, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20000 грн. на строк до 04.04.2010 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699% від суми залишку кредиту, за кожен день користування.

В свою чергу, як встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 року між КС «Либідь», в особі Львівської філії, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки №22/2008ЛФ/1 та №22/2008ЛФ/2, відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору, в разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. Згідно з договором про відступлення права вимоги внаслідок прощення боргу від 29.03.2013 року, до ОСОБА_1 перейшло право вимоги до боржників за згаданим вище кредитним договором. Як зазначено в п.1.2 цього договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав (12500 грн. тіла кредиту та 11453,53 грн. процентів), а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Цим рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором №22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 грн.

Крім того, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором №22/2008ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом та 12500 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45972,25 грн.

На підставі вказано судового рішення, судом видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби. Судове рішення відповідачами не виконано.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору №22/2008ЛФ від 04.04.2008 року, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати, наведеної в п.5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 5.1 кредитного договору №22/2008ЛФ від 04.04.2008 року передбачений графік погашення кредиту та процентів за користування ним.

Виходячи з характеру такого виду відповідальності позичальника, сплата цих коштів є неустойкою, що також встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року і що, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Пункт 2.1 кредитного договору визначає строк його дії з 04.04.2008 року до 04.04.2010 року і діє до повного виконання зобов`язань позичальником.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Обгрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 надав розрахунок додаткових процентів за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом за грудень 2020 року в розмірі 11625 грн.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

Враховуючи те, що строк дії кредитного договору №22/2008ЛФ від 04.04.2008 року закінчився 04.04.2010 року, ОСОБА_1 скористався своїм правом на повернення кредиту, звернувшись з відповідним позовом до суду, пред`явивши вимоги до позичальника та поручителів, по яких ухвалено судові рішення, які набрали законної сили, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача пені (додаткових процентів) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за грудень 2020 року в сумі 11625 грн. на підставі п.4.3 кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору, такі висновки відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, та усталеній практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 19 жовтня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич