ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6545/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

04.08.203 до суду від представника позивача ОСОБА_4 (документ на підтвердження повноважень - копія довіреності № 41 від 16.08.2022) надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01.07.2023 у розмірі 82 661,74 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 14 239,55 грн, 3% річних у розмірі 3 854,73 грн, а також витрати по сплаті судового збору - 2 684 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» надає послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачі є споживачами вказаних послуг, однак з жовтня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.07.2023 у розмірі 82 661,74 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 30 135,04 грн, за послугу з постачання гарячої води - 52 526,70 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість у судовому порядку.

Ухвалою від 14.08.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

14.09.2023 від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив, у якому він просив відмовити в задоволенні позову в чистині вимог до нього у зв`язку з тим, що з початку березня 2017 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , а тому не користувався послугами позивача.

Також від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 14.09.2023 та 18.09.2023 надійшли заяви про застосування строків позовної давності.

28.09.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що доказів проживання відповідачем ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 відповідачем не надано, а з документом, що підтверджує його відсутність за адресою зареєстрованого місця проживання відповідач до позивача не звертався.

Інші відповідачі не скористались правом на подання відзиву.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по будинку за адресою АДРЕСА_3 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (а.с.16-18,19-23,24-27).

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 з 04.09.1987 маю зареєстроване місце проживання у вказаному житловому приміщенні (а.с.15).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону № 1875-VІ від 24.06.2004 р. передбачалось право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідав визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції Закону № 2189-VІІІ від 09.11.2017 р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено, що відповідачі з жовтня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року - плату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.07.2023 у розмірі 82 661,74 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 30 135,04 грн, за послугу з постачання гарячої води - 52 526,70 грн, що підтверджується розрахунками сум боргу (а.с.11-12,13-14).

Одночасно, відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову в частині заявлених до нього вимог, посилаючись на те, що він з березня 2017 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, наведене обґрунтування не знайшло свого підтвердження, оскільки право власності відповідача на квартиру за адресою АДРЕСА_4 не є доказом на підтвердження зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права споживачів, серед яких споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження (п. 6 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону).

Документального підтвердження невикористання комунальних послуг за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні, в якому відповідач ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання, відповідачем суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позову.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 14 239,55 грн, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 3 854,73 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться заяви відповідачів про застосування строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Так, представник позивача просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті з жовтня 2017 року послуги з постачання централізованого опалення та з червня 2017 року - за постачання гарячої води, у розмірі 82 661,74 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 30 135,04 грн, за послугу з постачання гарячої води - 52 526,70 грн, а також інфляційну складову боргу у розмірі 14 239,55 грн, 3% річних у розмірі 3 854,73 грн.

З позовною заявою позивач звернувся у серпні 2023, отже, враховуючи, що загальний строк позовної давності складає три роки, до задоволення підлягають лише позовні вимоги за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, сума заборгованості за вказаний період за надані послуги з централізованого опалення складає 18 182,54 грн, за послуги з постачання гарячої води - 28 732,34 грн, інфляційна складова боргу - 11 613,33 грн, 3% річних - 2 203,01 грн.

Суд вважає вказаний розмір заборгованості доведеним, та таким, що підлягає стягненню з відповідачів.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За викладених обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в межах стягнення заборгованості за період з серпня 2020 року по серпень 2023 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, тому з відповідачів підлягає стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 1 617,92 грн, тобто по 539,31 грн з кожного, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01.07.2023 в розмірі 46 914,88 грн, інфляційні втрати в розмірі 11 613,33 грн, 3% річних у розмірі 2 203,01 грн, а всього 60 731,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» сплачений судовий збір у розмірі 539,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» сплачений судовий збір у розмірі 539,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» сплачений судовий збір у розмірі 539,31 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місце знаходження 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, електронна адреса

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_5 , мобільний телефон НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_5 , мобільний телефон НОМЕР_5 , електронна адреса

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 19.10.2023.