Справа № 211/3040/23
Провадження № 2/211/1723/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

у відсутність сторін

розглянувши в м. Кривий Ріг в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, нараховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 700004761 від 28 березня 2008 року у розмірі 1293,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2022 року становить 37488,09 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 700004761. 12серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу була проведена 30 листопада 2022року. З огляду на викладене, позивач є законним правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Позивач зазначає, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором № 700004761 від 28 березня 2008 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, у результаті чого має заборгованість перед кредитором.

Вказує, що 09 лютого 2017 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення № 211/45/16-ц. яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задовольнив у повному обсязі та стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 700004761 від 28.3.2008 року, яка утворилась станом на 14 грудня 2015 року в сумі 6959,06 доларів США, що еквівалентно 165560,40 грн., яка складається з 5428,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом 1530,32 доларів США заборгованість за відсотками.

Однак, станом на сьогодні рішення суду залишається не виконаним. Тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у порядку ст. 625 ЦК України. Заборгованість за кредитом, розрахована на підставі положень ст. 625 ЦК України, складає за період з 15.12.2015 по 23.02.2022 у розмірі 1293,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2022 становить 37488,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 07 червня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Представник позивача АТ «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, на адресу суду від представника надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, в якому він позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Войтюк О.В. до суду надав відзив на позовну заяву. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Суд встановив, що 28 березня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 700004761, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 23 802,38 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку від 14.12.2015 року. Позичальник зобов`язувався оплачувати банку відсотки за користування кредитними ресурсами з розрахунку 14,5 % річних та повернути кредитні кошти до 29.03.2015 року ( а.с. 6 копія кредитного договору).

Відповідно до п. 2.8 кредитного договору, платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною в порядку та на умовах визначених кредитним договором: у разі сплати у валюті кредиту 29 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 453 доларів США, у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 28 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частинами кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць. Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

09 лютого 2017 року рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700004761 від 28.03.2008 року, яка утворилась станом на 14 грудня 2015 року в сумі 6 959,06 доларів США, що еквівалентно 165 560 (сто шістдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят ) гривень 40 коп., яка складається з: 5 428,74 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1 530,32 доларів США заборгованість за відсотками.

Однак, належним чином завірену копію зазначеного рішення, яке не оскаржено та вступило в законну силу, стороною позивача до матеріалів позовної заяви надано не було.

Посилаючись на невиконання рішення, стороною позивача також не було надано інформації, чи перебуває на примусовому виконанні рішення суду по справі № 211/45/16-ц.

Позивач посилається на те, що відповідач не виконав рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.02.2017 року у справі № 211/45/16-ц, а тому у позивача виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, за увесь час прострочення в межах позовних вимог.

18 квітня 2023 року АТ «Сенс Банк» надіслав на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, в якій зазначено про необхідність відповідача у 30-ти денний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом у розмірі 1293,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2022 року становить 37488,09 грн., яка боржником не отримана, заборгованість не погашена ( а.с. 16-20).

З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 70004761 від 28 березня 2008 року, розрахованої відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України слідує, що сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість за період з 15.12.2015 по 23.02.2022 становить 1293,24 доларів США, що еквівалентно 37488,09 грн. ( а.с. 15).

Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, сторона позивача посилається на те, що відповідач належним чином не виконує постановлене рішення суду по справі № 211/45/16-ц.

Разом з тим долучені до справи матеріали не містять вищевказаного рішення, яке належним чином завірене та набрало законної сили. Посилаючись на невиконання рішення, стороною позивача також не було надано інформації, чи перебуває вказане рішення на примусовому виконанні.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони в цивільному процесі мають протилежні матеріально-правові та процесуальні інтереси. Незважаючи на зацікавленість сторін у справі, законом зазначається, що вони зобов`язані добросовісно здійснювати свої права і виконувати процесуальні обов`язки. Принцип змагальності, в свою чергу, надає особам, які беруть участь у справі, рівних можливостей в процесі доказування, а особливо сторонам в позовному провадженні. Цей основоположний принцип закріплений і у Конституції України.

Стосовно доказової діяльності (подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості) сторони, треті особи та їх представники наділені рівними правами, чого не можна сказати про сукупність наданих їм обов`язків. Брати участь у доказовій діяльності можуть всі особи, які беруть участь у справі, однак доказування кожної обставини, що має значення для ухвалення рішення у справі, в силу закону стає обов`язком певного суб`єкта.

У цьому випадку доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.

У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З огляду на викладене АТ «Сенс Банк» не доведені заявлені позовні вимоги, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Поняття та правове регулювання інституту позовної давності визначено главою ХІХ Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України).

Позовною давністю відповідно до ст. 256 ЦК України є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому, є важливим встановлення факту наявності у особи, яка звертається з позовом, суб`єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, тобто застосування позовної давності можливо лише у тому випадку, коли позов є обґрунтованим.

У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, у позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Проте, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 81-82, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат