Справа №339/338/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою з урахування збільшених позовних вимог просить встановити факт неприйняття відповідачем спадщини у вигляді будинковолодіння в АДРЕСА_1 за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на вказане домоволодіння (а.с.34-35).

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є внучкою ОСОБА_4 , якій на праві власності належав вказане домоволодіння та в якому ОСОБА_4 проживала сама і вона завжди допомага їй та здійснювала за нею догляд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Ще за життя ОСОБА_4 05 червня 200 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 , а у випадку його смерті або неприйняття спадщини заповіла в рівних долях їй та її сестрі ОСОБА_5 , відповідачу по справі. Оскільки батько не претендував на спадкове майно, то не прийняв спадщину, про що подав заяву. А тому згідно заповіту спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 стали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_2 не претендувала на спадкове майно так як проживала за кордоном, не вчиняла ніяких дій щодо прийняття спадщини тому вона з сестрою домовилися, що вона приймає спадщину на все майно, що належало ОСОБА_4 .

У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом, однак отримала відмову, яка аргументована тим, що в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за заповітом (відповідача), яка на час смерті була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою.

Реєстрація відповідача і спадкодавцем не є свідченням прийняття спадщини, оскільки з 12 червня 2002 року не проживає за вказаною адресою, а проживає за кордоном, а тому відсутній факт спільного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідачу для виготовлення документів для проживання за кордоном необхідна була прописка, тому вона в червні 2002 року з дозволу ОСОБА_4 прописалася в її будинку, але жодного дня не проживала там, що може підтвердити відповідач та їх батько ОСОБА_3 . Реєстрація відповідача носила формальний характер, відповідач не проживала у будинку, не приймала участь у витратах по утриманню дому та після смерті ОСОБА_4 не брала участь у її похованні.

17 серпня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі.

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

При цьому, відповідач подала заяву, в якій вказує, що позов визнає та підтверджує, що ніколи не проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 в її будинку, а тільки була прописана на проживання. Претензій до спадкового майна немає та не буде вчиняти жодних дій щодо спадкування. (а.с.39, 46).

Третя особа ОСОБА_3 також у заяві вказує про визнання позовних вимог та підтверджує, що дочка ОСОБА_2 ніколи не проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 в її будинку, а тільки була прописана. Претензій до спадкового майна немає, про що подав відповідну заяву до нотаріуса (а.с.31, 44).

У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України та виносить рішення з підготовчого судового засідання відповідно до ст. 200 ЦПК України.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що предметом розгляду справи є домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 1980 року ОСОБА_4 успадкувала вказане домоволодіння після смерті ОСОБА_6 та 08 травня 1980 року зареєструвала право власності на вказане домоволодіння (а.с.17, 66).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилась спадщина на вказане будинколодіння (а.с.16).

ОСОБА_4 за життя розпорядилася свом майном, склавши 05 червня 2002 року заповіт у користь сина ОСОБА_3 (а.с.24,38), а у випадку його смерті або неприйняття ним спадщини заповіла в рівних долях позивачу та відповідачу, яка змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та які є її внучками (а.с.15, 18).

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261,1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, шо у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Як вбачається із спадкової справи, у встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини відповідач не зверталася. Спадкову справу заведена на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки.

Позивач прийняла спадщину, оскільки звернулася з заявою про її прийняття до нотаріальної контори (а.с.52), ОСОБА_3 та відповідач, яка була зареєстрована разом зі спадкодавцем (а.с.19-21) звернулися із заявами, в яких вказують, що строк звернення до суду пропустили з поважних причин і до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не будуть. Спадкове майно спадкодавця є її особистим майном (а.с.23,53).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Судом встановлено, що на час смерті спадкодавця відповідач була зареєстрована за місцем фактичного проживання спадкодавця (а.с.20-21).

Водночас фактичне місце проживання відповідача було відмінним, вона не проживала з бабусею, її постійним місцем була інша держава. Наведені обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні доказами та визнаються відповідачем.

Отже, оскільки відповідач в житловому будинку спадкодавця була зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач як спадкоємець за заповітом не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , а отже не набула права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц , від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 , від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування`роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва, яка аргументована тим, що в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за заповітом (відповідача), яка на час смерті була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою.

Враховуючи, що обраний позивачами спосіб захисту прав є належним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Отже, факт непроживання та неприйняття спадщини відповідачем після смерті спадкодавця ОСОБА_4 знайшов підтвердження в судовому засіданні, як і факт прийняття спадщини позивачем після її смерті.

За таких підстав, суд, переконується в тому, що позивач, як спадкоємець згідно норм спадкового права, стала власником спадкового майна померлої ОСОБА_4 та набула право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке складається згідно технічного паспорту: з житлового будинку «А», сараю «Б», сараю «В», вбиральні «Г» (а.с.67-70).

На підставі наведеного ст. 1220-1223, 1268,1269 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається згідно технічного паспорту: з житлового будинку «А», сараю «Б», сараю ОСОБА_9 , вбиральні «Г» в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Суддя Головенко О.С.