Справа № 308/2764/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Майор Ю.В.

за участі

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загалььного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Стойка Н.М. про визнання недійсним пункт 27 договору іпотеки від 08.08.2007 року та визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.11.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Стойка Н.М. про визнання недійсним пункт 27 договору іпотеки від 08.08.2007 року та визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.10.2016 року.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивачі вказують на те, що 03.08.2007 р. між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір про надання в кредит 32 000 доларів США.

08.08.2007 р. в забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені яких за довіреністю діяв представник ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та імені малолітньої ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Квартира за адресою АДРЕСА_1 належить позивачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.2007 р., виданого на підставі розпорядження Чопського міського голови від 19.04.2007 р. №122, зареєстрованого в Ужгородському БТІ за №18706107, що підтверджується п.3.3. Договору іпотеки.

Від імені позивачів Договір іпотеки підписав представник за довіреністю ОСОБА_7 , що підтверджується нотаріально посвідченими довіреностями від 03.08.2007 р.

Позивачі зазначають, що примірник Договору іпотеки ОСОБА_7 своїм довірителям не передав та про факт підписання договору не повідомив, що підтверджується показами ОСОБА_7

18.01.2018 р. позивачами отримано претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.12.2017 р. про виселення з квартири за адресою АДРЕСА_1 .

У даній претензії зазначалось, що 26.10.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки, реєстрація права власності за відповідачем проведена приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Надією Михайлівною на підставі застереження в договорі іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .

Позивачі вказують , що про факт існування Договору іпотеки дізналися 05.07.2016 р., коли ними було отримано супровідні листи громадянина ОСОБА_1 .

Про зміст Договору іпотеки позивачі дізналися після надання 21.02.2018 р. ОСОБА_5 у відповідь на адвокатський запит від 15.02.2018 р. оригіналу примірника Договору іпотеки.

Позивачі вважають , що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», яке міститься в п.27 Договору іпотеки, має бути визнано судом недійсним з огляду на наступне.

В довіреності представника має бути зазначено як право на укладення договору іпотеки так і окремо право на підписання такого договору із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, що прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивачі вказують на те, що відсутність в довіреності права представника на укладення від імені довірителя договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя свідчить про відсутність у представника повноважень на укладення такого правочину.

Оскільки згідно довіреностей від 03.08.2007 р. ОСОБА_7 не мав повноважень на укладення договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, яке прирівнюється до окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, таке застереження, що міститься в п.27 Договору іпотеки, має бути визнане судом недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Позивачі, як співвласники квартири предмета іпотеки, не надали ОСОБА_5 нотаріально посвідченої згоди на передачу квартири в іпотеку, а також не надавали окремо згоди на внесення в договір іпотеки застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку.

Окрім того, позивачі вважають, реєстрацію права власності на квартиру, що була предметом іпотеки, за ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними з наступних підстав.

При здійсненні реєстрації державним реєстратором -приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Надією Михайлівною залишено поза увагою положення п. 1 ч. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до якого протягом дії цього Закону (Закон набрав чинності 07.06.2014 р.) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Також, Позивачі вказують на те, що не отримували вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від ПАТ КБ «ПриватБанк» , яка зазначена серед підстав виникнення права власності на спірну квартиру у останньої в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2016. Необхідність направлення такої вимоги закріплена у ст. 35 ЗУ Про іпотеку, у п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , затвердженого постановою КМУкраїни від 25.12.2015 року № 1127.

З огляду на умови Договору іпотеки та норми чинного законодавства, обов`язковою передумовою для звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є отримання боржником та іпотекодавцями від іпотеко держателя письмової вимоги про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Вказаного обов`язку відповідач не виконав, відповідні вимоги позивачам не направив та при державній реєстрації права власності доказів вчинення таких дій нотаріусу не надав.

Окрім того, позивачі вказують на те, що відповідач всупереч умовам Договору іпотеки, двічі звернув стягнення на предмет іпотеки.

Вказують на те, що 17.11.2016 р. набуло законної сили рішення Апеляційного суду Закарпатської області у справі №712/7572/2012, яким змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2014 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, вказано початкову ціну продажу предмета іпотеки, відмовлено в задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у виселенні відповідачів.

З наведеного вбачається, що іпотекодержатель, звертаючи стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений домовленістю сторін, а повторне звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений домовленістю сторін, а повторне звернення стягнення на предме іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у договорі суперечить умовам Договору іпотеки.

Окрім того, позивачі вказують на те, що іпотекодержатель неправомірно, в супереч вимогам закону, набув предмет іпотеки у власність без встановлення його вартості, визначеної на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Посилаючись на наведене позивачі просять суд: визнати недійсним п. 27 Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ Про іпотеку договору іпотеки квартири , укладеного 08.08.2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Капітула Г.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 1769; визнати незаконною та скасувати проведену 26.10.2016 року приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Надією Михайлівною державну реєстрацію права власності ( номер запису про право власності 17267172) ПАТ КБ Приватбанк на обєкт житлової нерухомості - квартиру загальною площею 57,75 кв . м. , жиіловою площею 43,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

30.11.2018 позивачами в порядку ст. 49 ЦПК України подано до суду заяву про зміну предмету позову.

30.03.2020 представником позивачів в порядку ст. 49 ЦПК України подано до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить:

- визнати недійсним п. 27 Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ Про іпотеку договору іпотеки квартири , укладеного 08.08.2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Капітула Г.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 1769;

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32209880 від 03.11.2016 року, запис про право власності № 17267172 щодо ПАТ КБ Приватбанк на обєкт житлової нерухомості - квартиру загальною площею 57,75 кв . м. , жиіловою площею 43,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а також припинити право приватної власності ПАТ КБ Приватбанк на обєкт житлової нерухомості - квартиру загальною площею 57,75 кв . м. , жиіловою площею 43,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 248.

Заява про зміну предмета позову обгрунтована набранням чинності ЗУ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству № 340-ІХ від 05.12.2019 р.

03.12.2018 Представник відповідача ПАТ КБ Приватбанк подав до суду відзив на позовну заяву віповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позову.

У відзиві позивачем зазначається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнає у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про визнання незаконним п.27 договору іпотеки від 08.08.2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає таку вимогу безпідставною та такою, що пред`явлена з пропуском сроку позовної давності. Видані довіреності на імя ОСОБА_7 не містять жодних обмежень на укладення договору іпотеки, їх умов , у тому числі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказує на те, що твердження позивачів , що про існування договору іпотеки їм стало відомо лише 05.07.2016 року є хибним та спростовується матеріалами справи № 712/7572/12 Ужгородського міськрайонного суду . 28.04.2014 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про звернення стягнення на майно та виселення. На вказане рішення відповідачами подано апеляційну скаргу . В резолютивній частині відзива просив суд відмовити повністю в задоволенні позова та при вирішенні спору застосувати позовну давність.

Позиція сторін справи :

В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги за заявою від 30.03.2020 року підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову від 30.03.2020 року. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про зміну предмету позову від 30.03.2020 року.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р. в судовому засіданні проти задоволення змінених позовних вимог заперечила з підстав викладених у відзиві. Просила суд застосувати строк позовної давності. Надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Заяви, клопотання сторін:

29.11.2018 р. відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання про участь в розгляді даної справи в режимі відео конференції в приміщенні суду та відкладення розгляду справи.

30.11.2018 р. позивачами подано заву про зміну предмету позову;

03.12.2018 р. відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду відзив на позовну заяву ;

04.02.2019 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання про участь в розгляді даної справи в режимі відео конференції в приміщенні суду та відкладення розгляду справи.

06.02.2019 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання про участь в розгляді даної справи в режимі відео конференції в приміщенні суду та відкладення розгляду справи.

07.06.2019 року представник позивачів подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

18.06.2019 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання про участь в розгляді даної справи в режимі відео конференції в приміщенні суду та відкладення розгляду справи.

11.11.2019 року від представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

05.02.2020 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання відкладення розгляду справи.

30.03.2020 року представником позивачів ОСОБА_1 подано заяву про зміну предмета позову.

30.03.2020 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

09.06.2020 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

10.09.2020 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

02.03.2021 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

12.05.2021 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності.

12.05.2021 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

18.10.2021 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

08.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву, у якій зазначалось, що документів, на підставі яких проведена державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , у справах нотаріуса Тячівського нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни не виявлено.

16.02.2022 року на адресу суду надійшла відповідь від Чопської міської ради про неможливість надання запитуваної інформації у зв`язку з відсутністю посадової особи Державного реєстратора реєстру речових прав з доступом до Державного реєстру прав.

22.02.2022 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» через відділ діловодства суду подано до суду клопотання про закриття підготовчого провадження;

18.05.2022 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду клопотання відкладення розгляду справи.

23.06.2022 року представником позивачів ОСОБА_1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у з в`язку з призовом останнього на військову службу за мобілізацією.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

02.11.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження;

30.09.2019 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено частково; витребувано у приватного нотаріуса Стойка Г.М. докази;

18.04.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

Заслухавши вступне слово представника позивачів, представника відповідача , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, звласної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрунтованим.

Фактичні обставини справи:

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_8 укладено кредитний Договір № МКС7GA00000362 , відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 32 000,00 доларів США строком до 03 серпня 2017 року з цільовим призначенням - споживчі потреби. ( а.с. 9-11,Т.1)

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № МКС7GA00000362 від 03 серпня 2007 року, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені яких за довіреністю діяв представник ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та імені малолітньої ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено 08.08.2007 року Договір іпотеки, який посвідчений 08.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1769, згідно якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно: квартира, загальною площею 57,75 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 12-14, Т.1)

Як встановлено судом, ОСОБА_2 довіреністю уповноважив гр. ОСОБА_7 передати в іпотеку належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором . Для чого надав своєму повіреному право розписуватися за нього , представляти його інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки , виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, яка посвідчена 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1728 ( а.с. 15,Т.1)

Як встановлено судом, ОСОБА_3 довіреністю уповноважив гр. ОСОБА_7 передати в іпотеку належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором . Для чого надав своєму повіреному право розписуватися за нього , представляти його інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки , виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, яка посвідчена 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1726 ( а.с. 16,Т.1)

Як встановлено судом, ОСОБА_4 довіреністю уповноважила гр. ОСОБА_7 передати в іпотеку належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором . Для чого надала своєму повіреному право розписуватися за неї , представляти її інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки , виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, яка посвідчена 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1727 ( а.с. 17,Т.1)

ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.12.2017 р. надіслав ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 претензію про виселення з квартири за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. 18, Т.1)

У даній претензії зазначалось, що 26.10.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки. Реєстрація права власності за відповідачем проведена приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Надією Михайлівною на підставі застереження в договорі іпотеки.

Як встановлено судом, 03.11.2016 року ПАТ КБ Приватбанк у відповідності до положень/умов Кредитного договору та Договору іпотеки, враховуючи норми Закону України «Про іпотеку», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок Предмету іпотеки, а саме, ПАТ КБ Приватбанк набуло права власності на квартиру загальною площею 57,75 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвавши за собою право власності на вказану квартиру , номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17267172.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72233075 від 03.11.2016 року , власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ПАТ КБ Приватбанк.

Нормативно-правове обґрунтування :

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержатизадоволення своїх вимог за раху-нок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконанняпорушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як встановлено судом, договір іпотеки, який посвідчений 08.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1769 містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ « Про іпотеку».

Відповідно до п. 27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом, зокрема переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

-таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержа теля, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку у постанові від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а , що квартира площа якої не перевищує 140 кв. м та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання особою умов кредитного договору , укладеного в іноземній валюті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна житлова квартира підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_8 і є її місцем реєстрації , про що зазначено у кредитному договорі та договорі іпотеки , а також використовується як місце постійного проживання позивачів, про що зазначено у договорі іпотеки та довіреностях ( а.с. 15-17,Т.1), має загальну площу 57,75 кв.м., і неперевищує 140,0кв.м. Протягом дії Закону N1304-VII позивачі і позичальник згоди на застосування позасудового способу не надавали. Доказів того, що позивачам і позичальнику на праві власності належить інше жиле приміщення матеріали справи не містять.

Передана позивачами в іпотеку квартира використовується ними як місце постійного проживання.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення суб`єкта державної реєстрації з огляду на те, що на спірну квартиру, площею 57,75 кв.м., яка використовується позивачами як місце постійного проживання, відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснено примусове стягнення, в тому числі й шляхом реєстрації права власності за ПАТ КБ « Приватбанк» як забезпечення виконання ними умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Висновки про те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає застосуванню навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку містяться і в постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 201/7014/18 (провадження № 61-7373св20), від 30 вересня 2021 року у справі № 127/15802/15-ц (провадження № 61-16395св20), від 02 травня 2022 року у справі № 754/716/19 (провадження № 61-12633св21).

Матеріалами справи доведено, що право власності на предмет іпотеки зареєстровано на підставі іпотечного договору серія , номер 1769 від 08.08.2007 року та повідомлення б/н від 18.10.2016 року, повідомлення ELV0000/3-691 від 12.07.2016. Зміст даного повідомлення не відомий , відповідачем до суду не надано.

Ухвала суду від 30.09.2019 року про витребування від приватного нотаріуса Стойка Н.М. належним чином завірених копій документів на підставі яки проведена державна реєстрація права власності на предмет іпотеки не виконана. Сторонами повідомлено суд про припинення діяльності приватного нотаріуса Стойка Н.М.

08.11.2021 року на адресу суду надійшла відповідь від Закарпатського обласного державного нотаріального архіву, у якій зазначалось, що документів, на підставі яких проведена державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , у справах нотаріуса Тячівського нотаріального округу Стойка Надії Михайлівни не виявлено.

У даній справі, суд установив, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є повідомлення б/н від 18.10.2016 року, повідомлення ELV0000/3-691 від 12.07.2016.

Відповідачем не подано доказів, які б підтверджували наявність письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.

Відповідач не надав до суду копій повідомлень.

Встановивши відсутність доказів, що підтверджують факт надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові вказаного повідомлення, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником такого, суд дійшов висновку про порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Відповідачем не подано доказів, які б підтверджували проведення оцінки предмета іпотеки та вартість предмета іпотеки, а також, що така погоджувалась з власником майна, що є істотною обставиною при зверненні стягнення на предмет іпотеки і відповідає правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16

Згідно з положенннями ст.ст. 179, 181, 190, 316, 328, 509, 524, 533, 590, 632,1054 ЦК України, прямої вказівки ст. 37 Закону України «Про іпотеку» , беручи до уваги, що за рахунок предмета іпотеки повинні проводитися розрахунки за кредитним договором, перехід права власності на нерухоме майно може відбуватися лише з належним визначенням вартості (ціни) такого майна, яка є істотною умовою при відчуженні майна, має істотне значення для іпотекодавця (боржника), предмет іпотеки не може набуватися іпотекодержателем без установлення його вартості (ціни). Дані щодо вартості предмета іпотеки, за якою він набувається у власність іпотекодержателем (оцінка предмета іпотеки), повинні були бути надані державному реєстратору, а останній, своєю чергою, зобов`язаний був встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів відповідним вимогам законодавства.

З врахуванням вищенаведених обставин суд дійшов висновків, що державну реєстрацію права власності за відповідачем на житлову квартиру , загальною площею 57,75 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору від 08.08.2007 проведена неправомірно, з порушенням встановленої законом процедури та порушує законні права позивачів.

Способи захисту захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч.2 ст. 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьомупозивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогамзакону, тобтоз порушенням прав позивача.

Матеріалами справи доведено порушення прав позивача внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем. Як наслідок, суду необхідно встановити належний та ефективний спосіб захисту прав позивача з огляду на обставини цієї справи.

Матеріалами справи встановлено, що спірне нерухоме майно не відчужувалось третім особам. На момент звернення позивача з позовом та розгляду справи судом право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк»

Зважаючи на обставини цієї справи, які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення, для захисту порушеного права власності позивачів необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому п.4 ч.2 ст.16 ЦК України.

Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ПАТ КБ « Приватбанк» , правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено до третіх осіб, належним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з скасуванням державної реєстрації права власності ПАТ КБ « Приватбанк» на дане майно та припиненням права власності за ПАТ КБ « Приватбанк» на це майно, що відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення.

Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому п.4 ч.2 ст.16 ЦК України та правовій позиції висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21грудня 2022 у справі №914/2350/18.

В даній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений приписами ЦК Українита ГК України) суперечить завданню господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, та яке є аналогічне і завданню цивільного судочинства.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у зв`язку з порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, суд не вбачає необхідності надавати правову оцінку іншим аргументам позовної заяви в цій частині вимог.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним п. 27 Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ Про іпотеку договору іпотеки квартири , укладеного 08.08.2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Капітула Г.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 1769, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, згідно умов договору іпотеки між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені яких за довіреністю діяв представник ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та імені малолітньої ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено 08.08.2007 року договір іпотеки, який посвідчений 08.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1769. Від імені іпотекодавців договір підписано ОСОБА_7 який діяв від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності та ОСОБА_5 яка діяла від свого імені та імені малолітньої ОСОБА_6 .

Судом досліджено зміст нотаріально посвідчених довіреностей, згідно яких ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уповноважили гр. ОСОБА_7 передати в іпотеку належні їм на праві власності частини квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором . Для чого надали своєму повіреному право розписуватися за них , представляти їх інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки , виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, які посвідчені 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. ( а.с. 15-17,Т.1)

Договір іпотеки, який посвідчений 08.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1769 містить в собі зокрема п.27 , який передбачає шляхи звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя у позасудовому порядку .

Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя у позасудовому порядку регулюється , зокрема приписами ЗУ « Про іпотеку».

Оскільки позивачі надали своєму повіреному право розписуватися за них , представляти їх інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки , виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, які посвідчені 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д., суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним п. 27 Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 ЗУ Про іпотеку договору іпотеки квартири , укладеного 08.08.2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Капітула Г.Д. та зареєстрованим в реєстрі за № 1769 у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог.

Що стосується застосування строку позовної давності в частині позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, з скасуванням державної реєстрації права власності ПАТ КБ « Приватбанк» на дане майно та припиненням права власності за ПАТ КБ « Приватбанк» на це майно, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явленняпозову, необхідноюумовою реалізаціїякої євиникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному(право напред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, наотриманнясудового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі»(право на захист) у контексті її співвідношення ізсуб`єктивнимматеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право іправо на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.Змістомправа на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостейдля припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріаль-ному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється ізсуб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Разом із цим, згідно роз`яснень, даних в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги.

На вимоги про скасування рішення поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи позивачами оскаржується рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.11.2016 р., індексний номер 32209880, прийняте приватним нотаріусом Стойка Надією Михайлівною, запис про право власності №17267172 , а з позовом до суду позивачі звернулися у березні 2018 року, тому суд приходить до висновку, що позивачі за захистом своїх прав звернулися без пропуску строку трирічної позовної давності, яку представник відповідача помилково обрахував, вказавши що строк позовної давності сплинув .

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги пілягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Розподіл судових витрат:

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст.ст.12,76,81,141,259,263-265,268, 272 273, 352,354ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Змінені позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Стойка Н.М. про визнання недійсним пункт 27 договору іпотеки від 08.08.2007 року та визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.11.2016 року, задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.11.2016 р., індексний номер 32209880, прийняте приватним нотаріусом Стойка Надією Михайлівною, запис про право власності №17267172 щодо Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на об`єкт житлової нерухомості квартиру загальною площею 57,75 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , а також припинити право приватної власності Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», Код на об`єкт житлової нерухомості квартиру загальною площею 57,75 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» сплачений позивачами судовий збір на користь :

ОСОБА_2 в сумі 156,62 грн.;

ОСОБА_3 - в сумі 156,62 грн.;

ОСОБА_4 - в сумі 156,62 грн.;

Стягнути з ОСОБА_5 сплачений позивачем судовий збір на користь :

ОСОБА_2 в сумі 156,62 грн.;

ОСОБА_3 - в сумі 156,62 грн.;

ОСОБА_4 - в сумі 156,62 грн.;

Стягнути з ОСОБА_6 сплачений позивачем судовий збір на користь :

ОСОБА_2 в сумі 156,62 грн.;

ОСОБА_3 - в сумі 156,62 грн.;

ОСОБА_4 - в сумі 156,62 грн.;

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивачі:

ОСОБА_2 (місце знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

ОСОБА_3 (місце знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

ОСОБА_4 (місце знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідачі:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (місце знаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, Код );

ОСОБА_5 (місце знаходження: АДРЕСА_3 );

ОСОБА_6 (місце знаходження: АДРЕСА_3 ) ;

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача:

приватний нотаріус Стойка Н.М. (місце знаходження: 90500, м. Тячів, вул. Незалежності, 43);

Дата складання повного тексту судового рішення - 18.09.2023

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца